ГРАЖДАНСКИ СЪВЕТ 
КЪМ ВИСШИЯ СЪДЕБЕН СЪВЕТ

ПРОТОКОЛ № 32
от заседание на Гражданския съвет към ВСС,
проведено на 18.11.2016 г. 

Днес, 18 ноември 2016 г., петък, от 09:30 ч. в Зала № 107 в сградата на Висшия съдебен съвет – гр. София, ул. „Екзарх Йосиф” № 12, се проведе заседание на Гражданския съвет към ВСС, на което присъстват: 
От страна на неправителствените и професионалните организации: 
Г-жа Мария Карагьозова – съпредседател на Гражданския съвет от НПО (председател на Асоциация „Форум”),  
Г-жа Весела Павлова – член на УС на Асоциация на българските административни съдии,
Г-н Евгени Иванов – председател на УС на Асоциация на прокурорите в България,
Г-жа Богдана Желявска – председател на Българска съдийска асоциация,
Г-жа Павлина Желязкова – представител на Българска асоциация на вещите лица и експертите,
Г-н Любомир Авджийски – Институт за пазарна икономика,
Г-н Стефан Петров – член на УС на Камара на следователите в България,
Г-н Любомир Герджиков – председател на Сдружение „СЕФИТА”,
Съгласно писмо с вх. № 96-00-592/16.11.2016 г. на заседанието не присъстват представители на Сдружение за правно развитие „Юстиция”.
Съгласно писмо с вх. № 97-00-118/17.11.2016 г. на заседанието не присъстват представители на Съюза на юристите в България.

От страна на Висшия съдебен съвет:
Г-жа Магдалена Лазарова – съпредседател на Гражданския съвет от страна на ВСС. 
Гости на заседанието: 
Г-жа Диана Ковачева – заместник-омбудсман на Република България,
Г-жа Симона Такова – председател на Център за спогодби и медиация към Софийски районен съд и Софийски градски съд;
Г-жа Свилена Димитрова – заместник-председател на Център за спогодби и медиация към Софийски районен съд и Софийски градски съд;
Г-жа Албена Комитова – председател на Център за разрешаване на спорове;
Г-н Красимир Апостолов – Съюз на арбитрите в България;
Г-н Веселин Хаджиев – председател на Окръжен съд - Пловдив;
Г-н Иван Калибацев – председател на Районен съд - Пловдив;
Г-н Петър Узунов – съдия в Окръжен съд - Благоевград; 
Г-жа Вера Коева – председател на Районен съд - Благоевград;
Г-жа Елеонора Серафимова – председател на Окръжен съд - Пазарджик;
Г-жа Веселка Златева – Кожухарова – председател на Районен съд - Пазарджик;
Г-жа Христина Калчева – председател на Асоциация на държавните съдебни изпълнители;
Г-н Павлин Славов - Асоциация на държавните съдебни изпълнители.

Заседанието протече при следния дневен ред: 
1. Обсъждане на възможностите за разширено прилагане на алтернативни способи за решаване на възникнали спорове – с оглед облекчаване работата на съдебните органи.
2. Приемане на решение по постъпило заявление за участие в Гражданския съвет към ВСС от Асоциация на държавните съдебни изпълнители (АДСИ).
3. Организационни въпроси.
	
	ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Добър ден на всички. Благодаря ви, че уважихте днешното заседание на Гражданския съвет, което е посветено на алтернативните способи за разрешаване на съдебни спорове, един от които е медиацията. Днешни гости са г-жа Диана Ковачева – бивш министър на правосъдието, сегашен заместник-омбудсман на Република България. Надявам се да има и представители на Министерството на правосъдието, от Националната асоциация на медиаторите, от Центъра за спогодби и медиация към Софийски районен съд и Софийски градски съд и от Центъра за разрешаване на спорове, както и от Центъра за медиация към Арбитражния съд на Българската търговско-промишлена палата. Поканили сме и магистрати от съдилищата в страната, които активно се занимават с медиация.
	Моето лично мнение е, че медиацията е един много добър способ за разрешаване на спорове и не случайно този състав на Висшия съдебен съвет подкрепи популяризирането на медиацията като създаде и работна група, която активно работеше през миналите две години с Центъра за спогодби и медиация към СРС и СГС. За съжаление медиацията не е достатъчно популярна и позната в България. Може би на днешната среща трябва да си дадем отговор на тези въпроси и да преценим какво можем да направим за в бъдеще за нейното по-активно прилагане. Това от една страна ще намали натовареността в силно натоварените органи на съдебната власт, а от друга страна ще повиши доверието на гражданите в правосъдието.
	Няколко думи може би ще каже и г-жа Мария Карагьозова, която е съпредседател на Гражданския съвет към ВСС от страна на неправителствените организации.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Здравейте и от мен. Тази тема е заложена в нашия Годишен план за м. ноември. Виждам, че през последните месеци е имало няколко инициативи, които са били съвместно с организации, които работят по медиацията – омбудсманът на Република България,              г-жа Албена Комитова също организира наскоро в Пловдив голям форум, който беше събрал на едно място магистрати и организации, работещи по темата.
	За нас акцентът днес ще бъде основно върху това по какъв начин медиацията облекчава работата специално на съдебните органи, а не по принцип тя колко е полезна и какъв по-широк обхват има. Върху това ще се фокусираме днес.
	Сега бих искала да дам думата на г-жа Диана Ковачева. Г-жо Ковачева, много Ви благодаря, че днес удостоихте нашата среща.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: Благодаря, добро утро. Струва ми се, че това е едно щастливо стечение на обстоятелствата през м. ноември и Седмицата на медиацията - събитието, което ние проведохме на 2 ноември, събитие в Пловдив, което беше проведено с председатели на съдилища от цялата страна, вашата дискусия. Този месец пое темата за медиацията много активно.
	Отдавна в рамките на институцията на омбудсмана искаме да направим нещо, което да е първа стъпка към въвеждането на медиацията като алтернативен способ за решаване на спорове, защото предимствата са безспорни. Тази първа стъпка беше Експертната дискусия, която проведохме с представители на Министерство на правосъдието, Висш съдебен съвет, Върховен касационен съд и Върховен административен съд, за да обсъдим възможностите за предприемане на конкретна първа стъпка, а именно въвеждането на първа задължителна обща среща на страните по медиация.
	Решихме да започнем с малка стъпка. В рамките на дискусията бяха обсъдени различни съпътстващи мерки, които Омбудсмана прецени да оформи в една препоръка до Министъра на правосъдието. Трябва да ви кажа, че аз се постарах да присъствам на всички дискусии, които бяха проведени в рамките на този месец, за да мога да чуя възможно най-много мнения. Специално искам да благодаря на Центъра за спогодби и медиация към СРС и СГС, с които съвместно направихме дискусията на 2 ноември. Те много ни помогнаха с експертизата и гледната точка. В резултат на всички това, което изслушах, сме написали препоръка до Министъра, която е готова. Не сме я пуснали само защото исках да чуя и днес какво ще си говорим тук, финално. 
	Тъй като взимам думам в началото на дискусията, ще споделя с вас какво препоръчваме на Министъра на правосъдието да направи. Нещастно стечение на обстоятелствата е, че отправяме препоръката към министър на правосъдието в оставка, но ние ще отправим тази препоръка, защото тя ще мине през администрацията на Министерство на правосъдието също, а след това ще я отправим още веднъж към следващия редовен министър на правосъдието, когато такъв бъде избран.
	Препоръчваме няколко неща. На първо място един от изводите на дискусията в началото на м. ноември беше, че липсва стратегически подход на държавата за въвеждането и стимулиране на по-активното използване на медиацията. Липсва стратегическа визия за стъпките, които последователно трябва да бъдат приети в тази посока. Именно за това първото нещо, което препоръчваме на Министъра е да бъде изготвена Национална стратегия за медиация. Такава няма и всъщност, въпреки, че няколко пъти са правени опити да бъде приета такава стратегия, на практика Национална стратегия за медиация няма. Макар, че медиацията е спомената няколко пъти в Пътната карта към Стратегията за реформа в съдебната система, но мерките, които там са описани като че ли са много далеч от въвеждането на медиацията като ефективно средство за решаване на спорове.
	Втората група мерки вече са свързани с конкретното въвеждане на една малка мярка за задължителна медиация. Тази мярка, според нас, трябва да бъде предшествана от подготовка на средата в България, а именно създаването на мрежа от медиатори и медиаторски центрове в цялата страна. Имаме статистика за това колко са медиатори – мисля, че центровете са 34, но като цяло те не покриват равномерно територията на България. 
	Това означава, че ако бъде въведена по този начин задължителна медиация на места тя няма да може да бъде проведена по технически причини – няма хора, които да извършват тази дейност. Затова първото, което препоръчваме е създаването на мрежа от правоспособни медиатори във всички градове с районни съдилища. 
	На второ място препоръчваме създаване на работна група и предприемане на законодателни мерки от страна на Министерство на правосъдието за ангажиране с процеса на регулиране дейността на медиаторите. Защото смятаме, тъй като това е дейност, която касае съдбата на реални хора, че тя не може да бъде поверена в ръцете на всеки. Затова трябва да има регистър, контрол, обучение, дисциплинарна отговорност включително, които да бъдат в ръцете на министъра на правосъдието по примера, по който той има по отношение на други подобни дейности. 
	На следващо място – предлагаме само при семейно-правни спорове въвеждане на задължителна първа обща среща по медиация. Според нас и в контекста на реформата, която се предлага за промени в Семейния кодекс, където се предлага за първи път да бъде въведено споделеното родителство, има място за въвеждането на такава подобна среща. В рамките на тази среща страните, които биха могли и които са страни в процеса на родители за цял живот, могат да подобрят своите отношения и така по-успешно да упражняват съвместно родителските права.
	Обмисляме и в други сфери да бъде въведена. Възможно е при спорове от нисък имуществен интерес. Съдии и председатели на съдилища в страната предложиха и при делбени производства, включително по спорове с висок имуществен интерес. Много идеи изслушахме и смятаме, че първата крачка е най-удачно да бъде във връзка със семейно-правните спорове, родителски права, издръжки където по-лесно биха могли да се случат нещата. 
	Не на последно място – Министерство на правосъдието да предприеме конкретни мерки в рамките на стратегическия си подход и да помисли как да облекчи страните, т. е. да ги стимулира да използват медиацията по отношение на финансирането на процеса. Дали ще бъде финансиране през правна помощ, дали ще бъде финансиране и подпомагане през намаляване на съдебната такса – по някакъв начин страните трябва да бъдат стимулирани за това, че решават спора си чрез медиация, защото идеята не е хората да бъдат натоварени с допълнителни такси.
	Съвсем накратко това са мерките, които ние предлагаме. Смятаме, че въвеждането на тези стъпки трябва да бъде съпътствано с гратисен период така, че да може да бъде изработена и мрежата от медиатори. По този начин се надяваме, че ще бъде направена първата стъпка към въвеждането на медиацията по-активно в България. В своя доклад от лятото на тази година Европейската комисия, която оценява прилагането на Директивата за медиация по гражданско-правни и търговско-правни спорове отбелязва, че използването на медиацията е незадоволително във всички държави-членки. Този извод за незадоволителното използване смятаме, че се отнася и за България. 
	Това е препоръката, която ще изпратим на Министъра на правосъдието и, както казах, ще я изпратим още веднъж когато има ново правителство, за да продължим тази кампания. На този етап от страна на Министерство на правосъдието имаме подкрепа, разбиране и желание да подпомогнат този процес и да се включат активно. Надявам се, че такъв ще бъде случая на следващото правителство. Благодаря.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Благодарим ви, г-жо Ковачева, за това, че бяхте изключително конкретна. Препоръките, които сте предвидили да изпратите на Министерство на правосъдието, са толкова конкретни и ясни. Дали има някои въпроси към това, което каза г-жа Ковачева? Няма. В такъв случай давам думата на г-жа Албена Комитова, която е наш гост и председател на Център за разрешаване на спорове. Те са неправителствена организация, много активно работят по темата. Доколкото знам имат големи проекти в момента, които текат. Всъщност те са били домакините на мероприятието в Пловдив в началото на м. ноември с участието на магистрати и неправителствени организации.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Благодаря. Ще използвам възможността за малко история на това как живее медиацията в рамките на съдебната реформа. 
	Още в 2009 г. бях част от екипа на Национална асоциация на медиаторите в България. Тогава започнахме първият проект, с който бяха обучени първата партида, така да го нарека, съдии в техниките по медиация, какво представлява процедурата, как могат да бъдат препращани делата от съд към медиация. Вследствие на този първи проект беше създаден Център за спогодби и медиация към СРС. 
	Като създател на този център идеята ни беше първоначално, когато граждани или търговци стигнат до съда,и съдиите им обяснят и дадат информация какви са другите начини, с които могат да си решат споровете, постепенно във времето те ще предпочетат за следващ път да ползват медиация, а не съд. За съжаление пет години по-късно от съществуването на Центъра по медиация тази цел не беше постигната. Въпреки добрите успехи, но с променлив резултат, които дава Центъра вероятно това не е най-добрият начин, за да стане медиацията наистина популярна. 
	В началото на тази година стартира нов, по-голям проект, който всъщност има за цел, както вече сте получили информация, създаването на съдебни програми за препращане в ход съд към медиация в рамките на съдилищата от цяла България. Пилотно се бяхме спрели на Варна, където вече има работещ такъв център към съда, Бургас, където правят много сериозни опити, даже имат Месец на медиацията, Благоевград, където отвори още преди около две години Център по медиация към съда, Плевен, защото дадоха заявка, че искат да опитат този начин и Пловдив – съда в Пловдив също беше поканен.
	Какво беше интересното когато започнахме да водим разговори с тези съдилища и защо ги избрахме. Избрахме да са различни като големина, различни географски разпределени и различни икономически райони и да видим какво може да се опита и направи на място и да изследваме каква е местната структура, нагласата на адвокатите, нагласата на медиаторите. Т. е. наистина изследване на средата, тъй като София не е България, Варна не е като Пловдив, Плевен не е като Свищов. Нещата са различни и ситуацията е различна. 
	Започнахме да правим срещи със съдиите, започнахме обучения за съдии. Обучения по техники за препращане, т. е. те първо да познават медиацията, защото аз казвам, че не може да продавате храна, например, която не сте опитвали, не знаете къде всъщност пращате тези хора. Трябва да знаете какво е медиация, трябва да знаете техники, с които елегантно и лесно да можете да изпратите и по начин, по който те да ви повярват. Трябва да е ясно, че има медиатори, които могат качествено да предоставят тази услуга. 
	В интерес на истината медиатори се оказа, че има почти във всеки град в България. От 2009 г. се занимавам с обучение на медиатори, те са около 1 600 в регистъра. Не всички са ефективни, но огромна част от тях в почти всяко населено място има хора, които са готови да предоставят тази услуга.
	Да кажа нещо и за пречките. Центрове по медиация регистрирани има, но никъде няма регистър кои са те. 
	Сега ще ви покажа сайта в рамките на проекта, който в момента изпълняваме със съдебните програми. Това, което всъщност ние сме си поставили за цел е да бъде направен един сайт, на който да се обедини цялата информация за медиацията в България. Нещо, което до момента не съществуваше. 
	Показвам ви в сектор „Съдебни програми” това, което даваме е информация за проекта, какво представлява, има възможност да се заяви всеки един град, който създаде такава съдебна програма, да може да посочи какви са правилата, как да се свържат с тях, какво може да се направи. Тук са посочени съдилищата в рамките на съдебни райони Варна, Велико Търново, Плевен, София и са дадени контактите. Идеята е всеки един съд, който желае да се заяви и да създаде своя съдебна програма, да може да се обяви на сайта.
	Дали сме възможност и центрове по медиация, предоставящи услугата медиация, да могат по същият начин да заявяват своето присъствие на пазара. Има форма, в която всеки един да може да се посочи с професионална квалификация, образование, опит, видове медиация, която провежда, работни езици за медиацията. На сайтът ще се качват много полезни новини.
	Сега виждате материал от първите ни обучения, които проведохме с първата група съдии от Варна, Бургас, Велико Търново и Плевен. Обучението тази година беше проведено в Арбанаси. Следващото беше през есента в Трявна. След срещата, която проведохме в Пловдив, беше много полезна за нас, вече получихме и заявки. Отново изпратихме допълнително писмо с обобщение на информацията, която беше споделена и от американските лектори. Писмото е до председателите на съдилища, които имат желанието и заявката за това да създадат своя съдебна програма. Писмото е готово и предстои да бъде изпратено и всеки председател на съд ще го получи с много ясни указания какво действително и какви стъпки можете да предприемете за съдействие от наша страна за създаване на такава съдебна програма. Ще бъде предоставен наръчник, който може да се ползва от всеки съд, за това как работи тази програма, как можете да бъдете включени в обученията и следващите ни събития по проекта. 
	Малко информация какво предвиждаме в рамките на проекта. Състезание за студенти по медиация, което считаме, че е много полезно и много добре ще се отрази това да бъдат активизирани и академичните среди и да бъдат въвлечени в този процес по популяризиране на медиацията.
	Нещо за тонус и реклама. Съдебният център, който се създаде в Софийски районен съд беше официално похвален с резолюция на Европейския парламент през 2011 г. - 8 септември, ако не се лъжа, като беше посочен като много добър модел за развитие на медиацията и популяризирането й. Искам да ви кажа, че в България, тъй като участваме в много различни семинари и форуми с колеги от Европа, включително съдии и съдийски организации, може би най-активни в действителност в този процес от съд към медиация се оказват българските съдии. Ние много се гордеем с желанието и активността от страна на съдиите да се включат в този процес и затова колко широко е отворил вратите си съда за медиация. В сравнение със статистическите форми ние не седим толкова зле като бавност на делата, проблеми и т. н., което е много похвално и е добър знак и ни дава голяма надежда.
	Ще обърна внимание на и проблемите. Защо все пак е незадоволителен резултатът за медиацията и пречките, които бяха споменати от г-жа Ковачева. 
	Да, няма единна национална стратегия, няма никаква статистика, никакъв контрол върху процеса. В Пътната карта виждаме, че е посочено да се прави нещо, което ние малко изпреварихме. Защото беше крайно време действително да се сложи някакъв ред като това колко са медиаторите, колко са центровете, целият механизъм за това да се получава информация за работещата реално медиация, а не регистър, съставен само от имена. Няма орган, който да следи за качеството на медиаторите, няма обобщен такъв механизъм, в който да се проследява този процес и защо не работи толкова добре. 
	И в цяла Европа, и в България тези, които вероятно трябва да бъдат повече въвлечени в процеса, са адвокатите. Ако някой основно е пречка да се ползва медиация, за съжаление са адвокатите, които все още някои от тях не познават процедурата, други считат, че няма как да печелят достатъчно добре от това. Като малко постижение успяхме да включим в тарифата на адвокатите възнаграждение за участие в процедура по медиация.
	Благодарим и на омбудсмана, и на Висшия съдебен съвет за това, че подеха инициативата да се помисли за какви конкретни мерки и действия може да се направи. Основен проблем, който установихме при срещите ни със съдиите, е, че в атестационните форми коефициентът за натовареност на съдиите намалява, ако делото е приключило със споразумение. Което означава, че те имат проблем да изпращат страни на медиация, защото това ще им намали коефициента.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Благодаря г-жо Комитова. Бихте ли съобщили още веднъж адресът на страницата.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Сайтът е mediation.bg и на него може да прочетете за проекта и за това, което се събира в момента като информация.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАЬОЗОВА: Преди да дадем думата на представителите на съдилищата, които уважиха заседанието ни, бих искала да дам думата на г-жа Свилена Димитрова, която е заместник-председател на Центъра за спогодби и медиация към СРС и СГС.
	СВИЛЕНА ДИМИТРОВА: Благодаря. Благодаря на организаторите. Заедно с колегата Симона Такова, която е председател на първия съдебен център в България сме щастливи да видим този състав днес, защото в рамките на нашия празник, на Центъра, и нашата идея да го превърнем в Национална седмица на медиацията започва да се осъществява. Благодаря и на г-жа Ковачева. 
	Истината е, че този съдебен център беше, така да се каже, първото бебе, което родихме преди около пет - шест години. Съдбата на Центъра до известна степен ще се определи от това, което оттук нататък предстои да се случи. До известна степен. От една страна е вярно, че Центърът само не е достатъчен, за да създаде популяризация сред гражданите, но той беше един много добър знак сред съдиите за това какво може да се получи с усилия. Защото нещата се случват добре докато има проект, има пари от някой донор. Но ако няма пари трябва да видим какво се случва. Ние в Центъра успявахме благодарение на самоуправление, на една уникална система за комуникация със съда да се впишем буквално в живота на Софийски районен съд и Софийски градски съд. Смятаме, че това е правилното послание към съдебната система. 
	Понеже акцентът днес всъщност ползата, която съдебната система ще има в медиацията, аз само на това ще се спра съвсем кратко. Хубаво е, че имаме нов проект, по който ще могат да се създадат и други съдебни центрове. Тук е моментът да се каже, че първият съдебен център, според мен, започна да доказва, че е успешен до толкова, че тази година, пет години след създаването си, ние успяхме, на база на натрупаните усилия през годините, да получим един резултат, с който можем да се похвалим. Преди десет дни проведохме среща с председателя на СРС – г-н Лалов, със съдействието и подкрепата на съдия Влахов от Върховния касационен съд, и с всички граждански съдии в СРС. С част от тях, поради текучеството и логиката в съдебната система, ние никога не се бяхме виждали. Част от тях бяха от първите обучени през 2009 г., за които г-жа Комитова говори и на които още тогава им показахме какво е препращане. Сега, само благодарение на натрупването на информация и на това, че Центъра вече действа с успешните медиатори, макар и не много, но добри примери за препращане, една успеваемост от около 30 % в случаите препратени, имаме 40 съдии – доброволци, които се записаха за обучение за препращане. Това обучение, между другото, не е финансирано от никаква институция, защото, както казах, Центъра вече съществува като самостоятелен организъм и се финансира от доброволческия труд на участниците в него. Но това показва, че съдии в СРС, благодарение на усилената ни работа, и бяхме силно изненадани, включително и председателя, че ще получим 40 заявки и тази седмица, която идва, ни предстоят тези обучение на колеги – съдии, които да обучим в препращания.
	След това ни предстои програма, която беше инициирана от съдия Евгени Георгиев – може би сте чували името му по повод развитието на медиацията в България, за пилотно препращане по делбени дела. С това искаме да видим и да докажем, че освен по семейни дела и по други категории дела могат да се получат много добри резултати с медиация. Всичко това идва да покаже, че усилията ни не са напразни и това първи ще го усетят магистратите, които виждат резултатите. Някои от тях са били по-смели  доказаха на другите как действа. Тук обаче идва и ролята на Висшият съдебен съвет, защото в Центъра вече сме подготвили писмо след срещата с омбудсмана и благодарим за тяхната подкрепа. Те бяха институцията, която обърна внимание на този проблем. Един център като нашия буквално без основи създаден има нужда от такава подкрепа, така да се каже – като майчина грижа. Така или иначе имахме тогава заявена, освен подкрепата на омбудсмана, и подкрепата на Висшия съдебен съвет. Затова сме подготвили писмо именно в насоката съдиите да не бъдат наказвани за това, че препращат, защото атестациите се много важен момент и никой съдия не трябва да бъде демотивиран да споразумява страните заради административни пречки. Работим в тази посока и се надявам и днешната среща да има такъв акцент, това е важно, съдиите ни го споделят.
	От всичко, което се каза до този момент е, че прозира липсата на държавна политика. С един проект могат да се създадат няколко центъра, с два проекта – още малко. Има много ентусиазъм на доброволци. Между другото ние обявихме, че в рамките на тези пет години сме дарили над 100 000.00 лв. доброволчески труд само за проведени медиации. Изключвам административната ангажираност на всички доброволци в центъра. Това са пари, които сме дарили на държавата, защото ако е имало спогодби държавата е спестила от време и разходи. Време е да има държавна политика, която да подкрепи този процес, започнал от долу, защото само от долу няма да се получи. Мисля, че днешната дискусия с представители на съдилищата от всички краища на страната и от шапката на ВСС е добра заявка за всичко, което се случи този месец.
	Центърът за спогодби и медиация към СРС и СГС е готов да откликне на всеки въпрос, на всичко, което сме направили до този момент, да го споделяме с центровете, които ще се създадат в страната. Ще се радваме да бъдем през цялото време във връзка. Това беше и тенденцията, която наложихме тази година да правим съвместни събития и всъщност да направим една мрежа, която ще ни помогне да осигурим възможност медиацията да функционира в България.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Благодаря, г-жо Димитрова. Дали може да представите конкретни данни за една година колко средно препращания има към вас.
	СВИЛЕНА ДИМИТРОВА: Има данни. Те не са толкова внушителни и затова ние споделяме процента успешни решения от препратени дела. Тази година председателят на СРС – съдия Лалов, постави нова цел пред всички съдии и го обяви, може би и затова се записаха 40 доброволци, да има 500 препращания. Т. е. ние в момента сме все още в доста под тази цифра – от порядъка на до 150 препращания на година. Но тази година имаме заявени от председателя 500 препращания и  40 записани съдии. Това ще бъде интересно и ще го споделим с всички в този форум какво ще се случи, защото мисля, че е „заразно” това и на колегите им беше интересно и ще се радваме ако в страната се получи тази реакция.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Вашият Център винаги е добре дошъл на нашите заседания, независимо от темите. Бих искала да поканя и                г-жа Албена Комитова, председателстваща това НПО, бихте могли да се присъедините към състава на Гражданския съвет към ВСС.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Благодаря. Последно да споделя, понеже на 11.11.2016 г. се проведе за първи път във Варна Ден на медиацията, където Окръжен съд – Варна и Районен съд – Варна отчетоха много обещаваща статистика. Техният център се развива доста, доста, доста добре и се оказва, че целите им като проценти в този случай надминаха софийския по някаква причина, вероятно заради по-пресния ентусиазъм. Това също доказва, че има интерес. 
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Да ни съобщите данни.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: В момента не ги помня, г-жа Ерна Якова съобщи тогава какви да данните, съжалявам не ги записах, но като процент бяха 8 пъти повече като ръст. Това се оказа много добър резултат след отчитане на тяхната натовареност спрямо препращанията към медиация и успешно приключилите случаи. Подборът е бил много добър, вероятно е оказало влияние и това, че сега бяха обучени съдиите. Техния център даде много добра заявка, много добър старт в рамките на една година. 
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Бих искал да направя уточнение. През 2001 г. в Пловдив беше направен първия център. Но се получи неуспешен опит. Ако не се промени закона, не се знае какъв опит ще има и колко ще продължи. Но това е друга тема.
	СВИЛЕНА ТАКОВА: Да, така е, трябва да се работи в тази насока. Всичко, което беше казано до тук е точно така.
	Искам да допълня още по темата. Инициирахме Експертната дискусия заедно с институцията на омбудсмана именно поради това, че наистина трябва нещо да се направи – промяна в законодателство, промяна в държавното отношение, държавната политика към медиацията. Това е абсолютно задължително. Въпреки, че ние вече шест години с нашия, наистина, ентусиазъм – ние сме 70 члена на Центъра в момента, работим само с ентусиазъм, доброволно, без никакво заплащане. Всеки от нас има някаква друга професия, други ангажименти, но ние отдаваме нашият труд и усилия именно, за да тръгнат нещата в медиацията. Ако трябва да бъда откровена, малко сме изморени, но се опитваме да продължаваме.
	Това, което искам да споделя с колегите от другите съдилища, които имат желание да направят такива съдебни програми, е нашият опит по отношение на контрола на качеството на провежданите медиации. Понеже в държавата липсва какъвто и да е орган за контрол – знаете, че Министерство на правосъдието води само регистъра и нищо повече, затова ние създадохме правила, по които се работи. Програмата има специални правила, те са качени на сайта на съда, имаме специален анализиращ екип, който ежемесечно извършва текущ анализ на дейността на медиаторите. Констатират се грешки, имаме наказания, имаме дори изключени медиатори от Центъра. 
	Ние създадохме тази система за контрол, защото чувстваме отговорност към съдиите, които препращат. За да се доверят на нас ние действително трябва да гарантираме качество на медиацията. Правим го и мисля, че това е един добър пример за останалите съдилища в страната. Ние сме готови да сътрудничим.
	Другото, което ще добавя. В нашата работа участват и съдии, т. е. членове на Центъра са съдии. Именно от тях има участници в този анализиращ екип, защото за нас е много важно да видим гледната точка на съда за нашата работа. Много е важно – не всички медиации завършват със споразумения. И това не е задължително за успеха на една медиация. Важно е как страните, ако продължат делото, ще се върнат в съдебна зала, каква ще бъде нагласата по-нататък. Те могат да се споразумеят вече, след медиацията, в съда. Могат дори след завършване на делото да се споразумеят отново. Но това ще бъде в резултат на работата на медиаторите. 
	Затова казвам, че успехът не е само в цифрите на подписаните споразумения, а и резултат. Затова е много важна връзката. Обръщам се и към съдиите, които присъстват тук и представляват съдилищата, обратната връзка от съдиите, които са направили препращания, към центровете по медиация. Това също е показател за качеството на нашата работа. 
	Това е от нашият практически опит, което исках да добавя. Благодаря ви за вниманието.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Благодаря Ви, г-жо Такова. Радвам се, че има толкова организации, които са събрани на едно място и са строго специализирани по темата. Сред нас са председателите на Окръжен съд – Пловдив, Районен съд – Пловдив, Окръжен съд – Пазарджик, Районен съд – Пазарджик, Окръжен съд – Благоевград и Районен съд – Благоевград. Заповядайте да изложите своите гледни точки. 
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Преди това, за информация да разберем. Бих искал да попитам какви са цифрите, разбрахме около 500 препращания, но крайният резултат какъв е?
	АЛБЕНА КОМИТОВА: 30 % от 150 препращания. Но да се има предвид, че тези цифри въобще не са точни, защото никой не знае как е отчетено и няма статистика.
	СВИЛЕНА ТАКОВА: Цифрата 500 е от докладът на Европейската комисия от 2014 г. Това е цифрата, която България има като държава по проучване относно изпълнението на Директивата. За цялата страна ние сме под 500, но не сме единствените. Затова говорим, че амбицията на съдия Лалов е доста висока летва, която си поставя, да правим 500 само в нашия Център.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Говорим за всички центрове общо. Тъй като всяка година в съдилищата правим статистика през шест месеца, всеки от нас има представа как се формира статистиката. Моето впечатление е, че едни и същи съдилища са ударници в статистиката. Хубаво е да има уеднаквена статистика и тя да е точна. Защото в момента говорим с условни цифри, с проценти от общи срещи, няма краен резултат колко са спогодбите, по колко от спогодбите, които са постигнати, има изпълнение. 
	Това са важни неща когато анализираме опит, който е над 14 години, по мои наблюдения. Ако се върна назад във времето в Пловдив започнахме да се занимаваме с медиация около 2001 г. – 2002 г. След което сключихме споразумение с НПО, което беше спечелило проект във връзка с медиацията. Заработихме прилично, имахме добри резултат. В крайна сметка обаче законът, който се прие, не покри очакванията, които имахме по отношение на регламентирането на медиацията. На практика той остана отворен. Разпоредбата в ГПК, която влезна по чл. 140 – не помня точно кой, не е задължителна. 
	Въпреки това до ден днешен ние във всяко разпореждане за насрочване на гражданско дело указваме на страните, че могат да ползват медиация. В Пловдив има няколко адвокатски кантори, които са регистрирани като медиатори и ние препращаме към тях, но резултат няма. Поне съществен резултат няма. 
	Аз заявих и в Пловдив на последното събиране във връзка с обсъждане проблемите на медиацията, че без да се промени закона ние не можем да очакваме каквито и да е резултати по отношение на въвеждане и получаване на положителни резултати от медиацията. При положение, че споразумението, което се постига, т. е. спогодбата от медиация, не е облечено в някаква форма. Според законът в момента дори не е задължително да е в писмена форма. И щом няма задължителна сила за страните, не служи като изпълнително основание, на практика тази спогодба не решава проблемите на страните ако тя не бъде внесена в съда за одобряване по реда на ГПК като съдебна спогодба. За съжаление това е единственият начин в момента, по който да се предаде някаква официална форма на спогодбата и страните да очакват, че при неизпълнение биха имали инструмент за реагиране. Считам, че в тази насока следва да се промени ГПК, т. е. Законът за медиацията, респективно и разпоредбата, която в момента е в ГПК.
	Запознах се във времето с част от европейския модел и най-вече с работата на медиаторите и развитието на медиацията в Италия. Считам, че в момента Италия е държавата в Европа, която е най-напред в прилагане на медиацията и може да почерпим някакъв опит от там. Това от една страна, търсейки международен опит и правейки сравнителен анализ с чуждия опит. Считам, че американският модел е малко по-далеч от нас. 
	Чисто исторически, ако се върнем назад в историята на България и се вгледаме в това какво са правили еснафите в задругите, мисля, че от там можем да почерпим опит, защото реално погледнато това, което има като историческа информация от изворите, всъщност медиацията се е прилагала в пълна сила. Майсторът на задругата е събирал страните, с негово посредничество са постигали спогодба чрез взаимно отстъпки и т. н. Всъщност това, което са постигали като споразумение, се е изпълнявало. Ако се върнем назад и потърсим смисъл на термина „мъжка дума” – не искам да подценявам женското начало, но в историята е останало така, и тази дума се е изпълнявала. Казвам всичко това, защото то е част от медиацията, облечено в съвременна форма.
	Ако говорим това дали ние можем да се включим – да, ние можем да се включим. Ако говорим за това можем ли да поставим за цел през следващата година да имаме 1 000 препращания към медиация – можем да ги направим и 1 200 препращания. Въпросът е в крайна сметка – колкото и да препращаме, какъв е резултатът от проведените срещи и обличането във форма на спогодбата. Считам, че именно в тази насока може да се промени закона. Ние сме инициирали подобна промяна. За съжаление до момента няма резултат. Считам, че с малка промяна в закона може да се постигне голям ефект, може да се предвиди, че спогодбата, която се постигне, подписвайки се от страните с обикновена заверка на подписа, която би струвала на страните около        5.00 лв., такава е цената в момента за заверка на подпис, това би облякло във форма и би служило като изпълнително основание в последствие при неизпълнение на постигната спогодба между страните. Тогава вече няма да има нужда да се влиза в съда, ние да ги насочваме към медиация, да се постигне спогодба, тази спогодба да бъде внесена обратно в съда и да се одобри като съдебна спогодба и да стигне до прекратяване на делото. Това не е всъщност по разтоварване на съда. Идеята е участниците да имат възможност, преди въобще да отидат в съда, да се срещнат с медиатор, да постигнат спогодба и тя да бъде облечена във форма, на която да се придаде задължителна сила. Това вече наистина би разтоварило съда.
	Другото – идва едно дело в съда. Ние го администрираме - по част от гражданските дела има много страни, започва размяна на книжа, а при търговските дела – двойна размяна на книжа, стигаме до насрочване, указваме им. Първият реален контакт със страните е в първо заседание, където ние вече може, както се казва, на живо да им разясним предимствата на медиацията и да се опитаме, освен тях, и колегите – адвокати, където всъщност е другия проблем, защото голяма част от колегите – адвокати го приемат като някаква конкуренция, като „отхапване на парче от баницата”. Ако те бъдат убедени, че това би било полезно за техните клиенти, считам, че и това би помогнало на медиацията, т. е. да се търси вариант и те да бъдат включени в подобен формат на обсъждане и убеждаване на предимствата от медиацията. 
	По този начин, с няколко стъпки, считам, че би могло да се говори за нещо по-реално и ефективно. Благодаря. 
	ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Благодаря Ви, г-н Хаджиев.           Г-жо Желявска, моля, заповядайте. 
	БОГДАНА ЖЕЛАВСКА: Благодаря. Изненада ме формата, тъй като не знаех на практика дали това е конференция по медиация. Приветствам това начинание, защото конференцията не е само за медиация, а и алтернативните способи за разрешаване на споровете. 
	Ще споделя някои неща във връзка – по повод казаното от колегата Хаджиев, доклада на Европейската комисия, с който се запознах когато през 2014 г. бях в Хондурас да чета лекции точно по медиация. Забележете – в Хондурас. Това е изключително интересно, защото една толкова конфликтна държава, най-конфликтната държава в Централна Америка на практика, по линия на Европейската комисия, чрез фонд „Еврососиал”, има проекти за разрешаване алтернативно на спорове и разработена цяла стратегия на държавно ниво. 
	В тази връзка в докладът на Европейската комисия изрично се посочи, защото се позовават тук колегите, и с право, на Италия, по принцип – да, медиацията на европейско ниво не работи така, както трябва да работи.  Италия е дадена като пример за това, че когато медиацията е била задължителна, голяма част от казусите са се разрешавали. Като такъв пример са дадени и скандинавските държави – Норвегия е дадена като изключително положителен пример. 
	Какво означава обаче задължителната медиация. Задължителната медиация не е това, което каза колегата Хаджиев, след спогодбата за медиация тя да има силата на изпълнително основание. Задължителната медиация означава преди започване на делото, с изменение в съответния процесуален закон, страните да са задължени по определени видове дела първо да прибягнат до медиация.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Извинете, но не казах това. Това е италианският модел, т. е. основанието за влизане в съд е минаване през медиация.
	БОГДАНА ЖЕЛЯВСКА: Така казахте – за изпълнителното основание. Това казвам. В смисъл такъв, че това са изследванията и има практически пример. Не помня текстовете и конкретните цифри. Но в страните, в които е въведена задължителна медиация, броя на делата, приключващи с медиация – на споровете, приключващи с медиация, е наистина много голям.
	В нашият процесуален закон, както и в Закона за медиацията, такива възможности не са предвидени. Нещо повече. Бяхме в Министерство на правосъдието - не си спомням дали беше още по времето когато г-жа Ковачева беше министър, в работната група, която изготви промените в ГПК във връзка с директивата за трансграничната медиация. Огромният проблем там възниква от изпълнителната сила на спогодбите, приключили с медиация. Тогава се появи въпросът дали да се даде възможност на едно споразумение от медиация по реда на чл. 410, чл. 417 да се получи изпълнителен лист, за да може да се удовлетворят гражданите и да си приключи наистина казуса и спора. 
	Смятам, че трябва да се работи в тази насока като обаче – съгласна съм с колегата Хаджиев относно американския и английски модели. Аз започнах да се занимавам с медиация не през 2001 г., а през 2006 г. когато се изработваше закона и за първи път се запознавахме, бяхме първите, които ни обучаваха и т. н. Тогава идваха англичани, американци, които ни запознаваха с модела за първи път. Казваше се, че медиацията е само доброволна, че задължителната медиация не е медиация и така се направи и нашия закон. В последствие обаче се установи, че – включително и една Германия, включително и другите държави – Испания, направиха Проект за Закон за медиация, не мога да кажа дали е приет, та тогава се установи, че хората вървят към т. нар. в кавички „задължителна медиация”, с която на практика се променя самата медиация. Защото вие сте медиатори и знаете много добре, че медиацията означава доброволно провеждане на споровете.
	Но пък ние, ако искаме да имаме ефикасност, защото говорим на европейско ниво за ефикасност, ние трябва наистина да помислим по въпроса за „задължителната медиация”, пак казвам в кавички, и по въпроса за това да има някаква възможност да се осъществи изпълнението. И да не забравяме, че тя не е единствената – има спогодби. Спогодбата е нещо съвсем различно – извънсъдебна спогодба. Има арбитраж, който също е съвсем различно, но по него може да се изкара т. нар. изпълнителен лист. И така нататък.
	Въпросът е доста сериозен. От време на време говорим за медиация. Аз също се присъединявам – да, говорим за много големи успехи и за препращане към медиация, но всъщност цифрите говорят друго. И нека да си казваме цифрите и да казваме какво можем да работим в тази връзка. Защото само препращането – тук се солидаризирам с колегата, само препращането не е достатъчно. Да, някой ще си изпрати голям процент, например аз ще си изпратя 50 % от делата за медиация и какво ще стане след това!? Въпросът ни е да разрешим на хората проблемите, а не ние да си изпратим – те не постигат никакво споразумение и се връщат хората. Това е, което исках да кажа. Благодаря.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: За съжаление г-жа Мичева не е тук, иначе би потвърдила, че за миналата година още в работна група, която беше неформална към Министерство на правосъдието, изработихме и внесохме предложение в тази насока. Т. е. всичко това, което казвате, вече беше обсъждано с Министерството като предложение за изменение в законодателната политика.
	ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Имам въпрос към г-жа Желявска. Разбрахме за Окръжен съд – Пловдив и Районен съд – Пловдив, че в разпореждането за насрочване на делото посочват възможността. Дали в Софийски градски съд и в Софийски районен съд има такава практика?
	БОГДАНА ЖЕЛАВСКА: Има много колеги, които така работят. Да, има, но за съжаление не е достатъчно ефикасно.
	СИМОНА ТАКОВА: Има такава практика в СРС и СГС, също и в Пазарджик установихме, че има такава практика.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Установихме всъщност, че много зависи от самото съдържание. Както знаете не е важно какво казваме, а как го казваме. Съдии експериментираха по различната формулировка и се оказа, че по различен начин влияе на страните когато го получат. В Районен съд – Варна има много интересен модел за препращане където се оказа, че по-мотивиращо изглежда на страните. Опитват се различни модели, различни варианти и това е хубавото, че може да се пробват различни неща.
	ЕЛЕОНОРА СЕРАФИМОВА: Това е добре, но може ли да попитам - какви планове имате във връзка с това действително да бъде убедена адвокатската колегия за това, че трябва да се пристъпва към медиация? Вие самата сте адвокат. Ако някой може да каже такъв начин, за да бъдат убедени адвокатите, ще е много добре. Защото основната съпротива, признавам, че не съм се занимавала с това, но от няколко години се интересувам – чета по въпроса и ходя на такива срещи, но винаги, когато започна да правя планове, си давам сметка, че стигаме до тук. Бариерата между съда и хората са адвокатите. Ако не преодолеем тази бариера, на практика говорим съвсем напразно.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Напълно съм съгласна. Затова казах, че в пречките на първо място посочвам съпротивата на адвокатите, това е точно така. В рамките на проекта сме предвидили полудневни обучения. Това ще бъде във Варна на 24.11.2016 г. където с Варненската адвокатурата е организирано обучение за адвокати как да използват медиацията в адвокатската си практика. Това е на първо време.
	Както ви казах това, което направихме като малка крачка, да го приемем в тарифата на адвокатите и това да са спокойно, че те могат да взимат възнаграждение или за участие в процедура по медиация. Само за информация, понеже говорим и за Италия – наистина те са революционери в задължителността, но когато за първи път приеха закона, той беше отменен от Конституционния съд на процесуално основание. Но първи излезнаха на улицата адвокатите на революция за това, че бяха против задължителността на медиацията. 
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: В Румъния е същото.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Точно така. Във втората редакция на процесуалните закони, които го уредиха, предвидиха следното: първо приеха, че адвокатите по право ще бъдат медиатори без да преминават задължително обучение като другите и второ – задължителност за присъствие на адвокат в процедура по медиация. Всъщност това е мярка – дали е правилна или не е друга тема, но, за да спечелят адвокатите на страната на медиацията и за да парират техните съпротиви, това приеха като мерки.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Това „отпуши”, ако мога така да се изразя, медиацията в Италия. На практика в момента адвокатите там са основния двигател на медиацията.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Точно така. И още нещо са предвидили. Всъщност адвокатите са длъжни да информират клиентите за възможността да реши спора чрез медиация. На въпросът ми как го контролират – т. е. той носи санкция, съдията отговори, че във всеки един момент може да разбере дали този човек е информиран от адвоката си и адвоката носи санкция ако не е информирал изрично клиента си за тази възможност. Така, че има какво да се препише, което да си помислим, че ни върши работа и на нас.
	ЕЛЕОНОРА СЕРАФИМОВА: В такъв случай трябва да се обърнем към             г-жа Ковачева и би следвало, щом ще дават препоръки към Министерство на правосъдието, това да е една от най-основните. Иначе ще си говорим години наред, ако няма такъв катализатор, който да придвижи процеса.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: Да, ако ми позволите да се намеся, за да отговоря. Това, което ние предлагаме е сформиране на работна група за изработване на законодателни промени. Между другото на дискусията при омбудсмана поканихме и представители на Висшия адвокатски съвет, защото искахме да присъстват всички заинтересовани страни и да бъдат чути. Тези представители не се изказаха критично, в смисъл изказаха се умерено. Общо взето не се изказаха категорично против. 
	Обсъждахме и въпросът за въвеждането на задължителна медиация преди образуване на делото, което реално би разтоварило съда.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: За това говорим.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: Точно така. Сега, като слушам, си мисля, че може би е удачно да добавим в препоръката до Министерство на правосъдието да обсъдят такава възможност в рамките на работна група, т. е. да опиша това, което се предлага специално. То излезе като предложение от страна на председателите на съдилища, от съдиите. Защото точно такъв тип задължителна медиация преди процеса би разтоварил реално съда. Иначе съдът пак се занимава с делото и, вярно, по-кратко може да бъде ако е успешна медиацията, но така или иначе е ангажиран.
	Това, което ние предлагаме, са промени в ГПК, Закона за медиацията и евентуално Закона за съдебната власт, което се отнася до контрола от страна на министъра на правосъдието. В тези три закона предлагаме промени с препоръка, която изпращаме. 
	ЕЛЕОНОРА СЕРАФИМОВА: И Законът за адвокатурата.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: Да, също. Това, което обсъдихме във връзка със задължителната медиация преди да има дело, беше опита от други държави където това е било атакувано като противоконституционно. На мен ми хареса едно от предложенията на колега от СГС, която предложи да бъде питана Венецианската комисия например дали, според тях, едно подобно решение противоречи на стандартите. Защото основното е да няма препятствие на достъпа до правосъдие, както е предвидено в чл. 47 от Хартата на Европейския съюз за правата на човека и в много други международни инструменти. Само това трябва да се обмисли, за да не се окаже, че препятства до някаква степен.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Въпросът е дали това няма да забави процеса по промяна на закона – това от една страна. От друга страна – при положение, че след отмяна на първият закон в Италия, втория вече е приет, работи и ако погледнем как са уредили техния закон бихме могли да избегнем този момент относно противоконституционност.
	ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Относно участието на адвокатите – как може да бъде задължително адвокатското участие при положение, че то не е задължително в съдебния процес? Това е nonsense. Не мисля, че то този начин да мотивирате адвокатите, защото те не са съгласни понеже ще загубят „част от баницата”. Основни принципи на процеса не може да се нарушават.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Говорим по принцип как е уредено в други държави. Другото е въпрос на определена преценка.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: Ние правим конкретни предложения до Министерство на правосъдието с идеята, че в рамките на работната група с всички заинтересовани страни трябва да бъде намерено адекватното решение. Предлагаме конкретни решения. Разбира се Министерство на правосъдието може да прецени да не въвежда първа задължителна обща среща, а задължителна медиация преди началото на делото. Това също е възможно и сега ще го добавя в препоръката, която ще изпратим до министъра, като вариант за информация на Министерството. 
	Отделно ние ще им изпратим цялата дискусия, която беше проведена на 02.11.2016 г. така, че те могат да я изслушат. Пак казвам неприятният момент тук е, че след като вече имаме съгласието на всички, включително и на Министерство на правосъдието, този екип си отива на този етап. Аз изключително много разчитах на г-жа Мичева като двигател на процеса, тъй като тя миналата година вече веднъж се е занимавала с тази тема в рамките на работна група, която, за съжаление, е стигнала до „задъдена улица”, така да се каже. Но този път трябваше да се опита. 
	Това няма да спре усилията да опитаме със следващия екип отново. Със съвместни усилия смятам, че бихме могли да успеем.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Така или иначе законопроектът, който евентуално ще бъде изготвен, ще бъде изпратен за обсъждане в съдилища, адвокатура и т. н. Ще има възможност да се чуят становищата на всички заинтересовани дори след приключване на работния процес по изготвяне на законопроекта. 
	Но преди да се отправим към промяна в закона, трябва да си дадем сметка за него друго. В момента доверието в съдебната система е изключително ниско, което е факт – няма какво да го крием и „да си заравяме главата в пясъка”. Поради тази причина, ако говорим за изцяло доброволен вариант на медиация, считам, че той няма да сработи, ако оставим нещата така както са. При положение, че гражданите нямат доверие в съдебната система как да ги накараме доброволно да отидат някъде където пък още по-малко се облича във форма!? Т. е., за да създадем гаранции, че ще има резултат, трябва да мислим за някакъв задължителен вариант. Вече в какъв точно вариант и в какво се изразява задължителността е въпрос на конкретно обсъждане, но трябва в тази насока да се върви.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: Ако ми позволите, само още две думи. С              г-жа Манолова, двете поехме два ангажимента на 2 ноември. Първият беше да изпратим препоръка на Министерство на правосъдието, което и ще направим. Вторият ангажимент, който поехме, беше, че ако видим, че процеса не тръгва, да предложим конкретни текстове, т. е. да използваме т. нар. от г-жа Манолова „косвена законодателна инициатива” и която тя я използва в последната година – да бъдат изпратени конкретни текстове, които са широко обсъдени, но под егидата на омбудсмана, ако Министерството не желае да поеме тази инициатива. Което за сега не е случая, но, пак казвам, нещата не са предсказуеми, за съжаление. Да разработим конкретни текстове, които да бъдат изпратени до председателя на Народното събрание и до премиера – така, както позволява Закона за омбудсмана. По този начин ще се опитаме да „побутнем” процеса. 
	Това са двата ангажимента, които поехме и идеята ни беше, че, ако до два – три месеца, не се сформира работна група и процеса не потръгне, вече ние да предложим конкретни промени в законите. Сега, за съжаление, този срок ще бъде по-дълъг очевидно.
	ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Втори въпрос. Ако се върви към задължителна медиация, имаме ли достатъчно подготвени кадри и може ли да бъдат подготвени паралелно с въвеждането? Казваме, че в 2 000 съдии, които са подготвени и са с дълъг юридически стаж, нямаме доверие в тях, а трябва да имаме доверие в кадрите, които още не знаем кои са. Защото задължителна вече означава.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: В началото вече споменах.
	/Говорят едновременно./
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Идеята е страните сами да участват в постигането на спогодба, а не толкова да разчитат. Колега, задължителна не означава, че като влезнат трябва да има задължително споразумение. Задължително отиване на първа среща. Оттам нататък никой не ги кара да сключат споразумение и т. н. Ако постигнат – добре, ако не постигнат – отиват си в съда. 
	/Говорят едновременно./
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: По отношение на достатъчно подготвени кадри. В Италия също не е имало достатъчно подготвени кадри. Но включвайки адвокатите в медиацията като медиатори, без да има изискване към тях да преминават на специални обучения, на практика, ако погледнем колко са адвокатите в България, считам, че има повече от подготвени кадри.
	ОТ ЗАЛАТА: Особено по малките населени места.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Те ще бъдат заинтересовани от това.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: Вероятно пропуснахте в началото, когато представих препоръката, точно това казахме. Национална стратегия като първа стъпка, за да е ясно какви са мерките. На второ място – организиране и подготовка на средата, а именно създаване на мрежа от медиаторски центрове и цялата територия на страната да бъде обхваната. Едва след това, след гратисен период, въвеждането на задължителна медиация. Това, което аз казах и смятам, че всички се обединяваме е, че процеса на задължителна медиация, дори само да е задължителна първа среща – тази малка стъпка, ще се компрометира тотално ако се окаже, че в определени населени места всъщност няма кой да поеме. Така, че подредили сме ги по приоритети и по поредност във времето, по този начин в препоръката с тази идея.
	ОТ ЗАЛАТА: И това не трябва да се забравя – медиацията е платена.
	ДИАНА КОВАЧЕВА: Да. Затова казахме, че предлагаме два варианта – намаляване на таксите и правна помощ.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Въпреки това са по-ниски отколкото държавните такси и разходите по едно съдебно дело.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Благодаря ви. Сега давам думата на  г-н Герджиков.
	ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Благодаря. Казвам се Любомир Герджиков, за тези, с които не се познаваме. Представлявам Сдружение за експерти „СЕФИТА”. Имам два въпроса, които искам да поставя на вниманието на присъстващите.
	От доста време се занимаваме с един проблем, а именно институтът на съдебните експерти в нашето правосъдие. Този проблем е съществувал много преди ние да започнем да се занимаваме. За медиация сравнително от скоро слушам и бих искал да споделя малко опит в тази насока. 
	Според нас е важно, тъй като и ние тръгнахме от частните проблеми да решаваме – заплащане, назначаване, етични проблеми и пр., досега има поне десетина работни групи правени по въпросите, но нещата са все на изходно положение. Вървейки назад ние стигнахме до извода, че едно от най-съществените неща е да се реши къде е мястото на съдебната експертиза, в случая и на медиацията – било в правосъдната си система, било в съдебната ни система. Защото, както и при вещите лица, за медиаторите Министерството прави списъци, но оттам нататък, когато трябва да се контролира тази дейност, когато трябва да се финансира тази дейност, Министерството никакво го няма. Т. е. трябва да се реши, ако медиацията е към съдебната система, то съдебната система да изгради пълноценно всички структури тази медиация да може да съществува. Не просто да се говори за нея, а да съществува ефективно.
	Това беше първото, съвсем накратко и най-общо. Второто – въпросът ми е какво е сечението между медиацията и съдебните експерти? Защото в много случаи проблемите, които трябва да се решават от медиацията, касаят и специални знания. В тези случаи все пак някой трябва да ги упражнява тези специални знания, как и по какъв ред се случва това нещо. Има ли идея, общността на медиаторите или съдебната ни система, как се случва цялото това нещо?
	На тези въпроси исках да ви обърна внимание. Благодаря.
	ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Благодаря, г-н Герджиков.                Г-жо Такова, заповядайте.
	СИМОНА ТАКОВА: Благодаря. По повод участието на съдебни експерти. В нашата практика, когато имаме нужда от специални познания, които са извън компетенцията на медиаторите, ние насочваме страните да поискат експертиза, да се обърнат към експерти – специалисти и задължително към адвокати, когато въпросът е по-голяма правна сложност. Така, че ние не изключваме в медиацията участието на експерти определено.
	Друго, което искам да кажа по повод на статистиката. Да, имаме статистика и сме готови да услужим с програма на другите съдебни центрове, която е много добра. В нея имаме не само препратените дела, те са разпредели по типове дела, по брой проведени медиационни сесии, по брой сключени споразумения, по брой отказали се по несъгласие на ищеца или на ответника, т. е. препратени дела, но по които не се провеждани медиация. Т. е. ние имаме пълната статистика и цифрите, които държите да кажем са средно годишно 150 препращания, от които реално проведени медиации, не говоря за медиационни сесии – те са много повече, около 100 бр. 30 % от тези 100 бр., т. е. 33 – 34 проведени медиации ние имаме постигнати споразумения.
	Нямаме единствено статистика за изпълнението на тези споразумения. Но ще си позволя да цитирам по повод изпълнителната сила на споразумението – мислили сме в тази насока и това е един от големите проблеми за прилагане на медиацията в потребителските спорове. Търговецът иска изпълняемост на споразумението и това го спира да отиде на медиация. Затова се обмисля варианта т. нар. процедура „мед-арп” – след приключване на медиация и постигнато споразумение спорът да се отнесе за завършването му в арбитраж, т. е. арбитражът да предаде изпълнителна сила на сключеното споразумение.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Това е надграждане на една процедура върху друга процедура. 
	/Говорят едновременно./
	СИМОТА ТАКОВА: Само казвам, че се мисли по това нещо, защото такава процедура има с други цели в Световната организация по интелектуалната собственост. Много разпространена е тази процедура.
	ОТ ЗАЛАТА: В крайна сметка трябва да има и контрол изпълнителната сила на тези актове.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: В момента се мисли как да се ограничи арбитража в някаква степен и да се контролират изпълнителните листове, които се издават и т. н. 
	ПАВЛИН СЛАВОВ: Вижте и участието на съда, той да контролира и той да изпълнява акта със скрепителна сила.
	СИМОНА ТАКОВА: Арбитражът няма да решава по същество нищо.
	ПАВЛИН СЛАВОВ: Не арбитражът, разбира се.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Арбитражът, за да се издаде изпълнителен лист, трябва да се мине през Софийски градски съд. В момента ако сключваме един договор с нотариална заверка на подписите, по чл. 410 и чл. 417 минаваме през съда, получаваме изпълнителен лист по опростена процедура. И това е най-лесният вариант, а който има по-нататък възражения – влиза в процес и въпросът приключва. Но това е задължителната сила и придаване на изпълнително основание на споразумението. Защото в момента споразумението каква сила има ако не мине през съда, за да се одобри като съдебна спогодба.
	ОТ ЗАЛАТА: Точно за това говорим. Не арбитражът го прави това.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Да, така е. Но нека да бъдем честни. Ако съдията е проактивен в един граждански процес и - ще използвам един граждански термин, „напъне” страните и ги убеди повече - и има колеги, които го правят, от необходимостта от спогодба и да им обяснят – това клиширано понятие се казва, че и най-лошата спогодба е по-добра от най-доброто решение, ще постигнат съдебна спогодба без да ходят до медиация. 
	Затова идеята е да изнесем медиацията като възможност преди съда. Да се придаде изпълнителна сила на тази спогодба или споразумение и това ще отпуши нещата. Още повече, пак казвам, ако ние не придадем задължителна сила в някаква степен, в момента, в който дойдат в съда ни гледат с недоверие и се чудят има ли, няма ли „заиграване” – извинете ме, че съм толкова директен, но си го мислят хората. Ние искаме да ги пратим към нещо, което в момента е едно голямо нищо и да очакваме резултат.
	ПАВЛИН СЛАВОВ: Това, което исках да кажа е, че трябва да има изпълнителна сила, защото ако няма изпълнителна сила, няма движеща сила. Следейки работата на арбитражите, без да казвам нещо лошо по отношение на тях, за мен е по-правилно съда да придава тази сила, а не арбитражен съд. Защото това е контролът, който ни е нужен.
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Именно – чл. 410 и чл. 417. Да, по-добра за контрол отколкото ако се награди арбитража в медиацията.
ПАВЛИН СЛАВОВ: Арбитражът е алтернативен способ, различен от медиацията и да го включим в този процес, според мен.
	СИМОНА ТАКОВА: Защо тук постоянно говорим за задължителната сила на това споразумение, постигнато в медиацията? На практика и в момента, съгласно действащите закони, имаме такава възможност. 
	ПАВЛИН СЛАВОВ: Да, но не минава през производство. 
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Ако не мине през спогодба, каква е силата?
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Чл. 16 от Закона за медиацията казва, че има възможност да бъде с нотариална заверка на подписа и в споразумението изрично е записано. Много от хората наистина си го заверяват.
	СИМОНА ТАКОВА: Това имах предвид.
	АЛБЕНА КОМИТОВА: Те отново си го внасят по чл. 417.
	ОТ ЗАЛАТА: За разрешаване на спора защо ще ползват съдебно изпълнение? Плащат си такси. Къде е смисъла!?
	ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Спогодбата е абсолютно съдебно решение.
/Говорят едновременно./
ОТ ЗАЛАТА: И за вещно-правен спор да е. Предават се суми.
ЕЛЕОНОРА СЕРАФИМОВА: Защото сме българи и винаги имаме едно на ум.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Тъй като тук имаме представители и на Окръжен съд – Пазарджик, Районен съд – Пазарджик, Окръжен съд – Благоевград и Районен съд – Благоевград, нека да чуем и тяхното становище как те прилагат медиацията по места и какви проблеми срещат. По принцип Гражданският съвет към ВСС винаги излиза с акт, в която ние ще направим препоръки и предложения към Министерство на правосъдието с оглед предстоящите промени. Предлагам също да го изпратим и на омбудсмана, доколкото те са „прегърнали” темата като своя идея. Моля, заповядайте да се изкажете.
ЕЛЕОНОРА СЕРАФИМОВА: Аз съм съдия Серафимова и съм председател на Окръжен съд – Пазарджик. Тук съм не защото имам опит в медиацията, а защото съм изключително любопитна към нея и от все сърце искам това да се случи. Аз съм дълбоко убедена в това, че съда трябва да бъде последната инстанция, към която би трябвало да се обръщат хората.
Смятам, че доброволното уреждане, на който и да е спор, е най-добрият вариант. Поради тази причина съм изключително любопитна и се опитвам да се образовам – да го нарека така, в тази посока. Тъй, че аз нямайки опит, но наблюдавайки чуждия опит вярвам, че ние тук разполагаме с достатъчно много инструменти, за да можем да тръгнем да правим това. Но нямаме настроенията и волята за това. Говоря не само за съдиите, говоря по принцип за всичките участници в този процес.
Понеже ни поканихте да споделим мнение, според мен ролята на Висшия съдебен съвет тук доста би била значима. Незнайно защо около тази маса се чува за центрове към съдилищата, което, според мен, е малко смущаващо, тъй като би следвало центъра по медиация да е отделен от съда. 
Но ако се насочите към тази посока, ето – Висшият съдебен съвет може да даде възможност или пък и друго – да осигури някаква форма на финансиране, за да се започне от някъде. Това би било страхотна инициатива, особено ако говорим за задължителна медиация. Защото – дайте си сметка, добре, ще направим промени в закона, ще ги превърнем в задължителни за гражданите без отново да имаме каквато и да било база. Ние все тичаме пред вятъра. Нека да помислим първо в състояние ли сме да осигурим реализация на едно такова задължение на гражданите. Как ще стане – няма как.
Затова, според мен, главното и основното, с което трябва да започнем да работим, във всеки един голям областен град поне да има такъв център. Но трябва да се помисли дали да бъде към съда или да бъде отделна организация, с което те също така биха могли да спомогнат на място с колегите – адвокати.
Убедена съм, че ако започне да се говори в един град, давам пример с Пазаджик, който е с население около 80 000 души, хората ще започнат да се интересуват. И ще тръгне някакъв процес. Да, той може да бъде с участието на съда, но някак ме смущава това да бъде изцяло тежест на съда. Защото аз от една страна ще ги препращам към медиация - в интерес на истината аз го правя, във всяко едно мое заседание, определение, което постановявам, но ще ги препращам към медиация към друг мой колега – съдия.
ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Защо към съдия? Съдиите нямат право да участват като медиатори. Не може! Съдийте не може да бъдат медиатори!
ЕЛЕОНОРА СЕРАФИМОВА: Защото центъра ще бъде към съда. Да, нямат право да участват, ако е съдия-докладчик по делото. Какво пречи да участва в друг спор?
АЛБЕНА КОМИТОВА: Само в Хърватия и Норвегия може да бъдат.
СЕРАФИМОВА: Добре, в такъв случай е по-добре да не се говори за центрове към съдилищата!
ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Г-жа Ковачева предложи Национална стратегия. 
СЕРАФИМОВА: Да, именно. И подготовка.
ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Като се тръгне от изготвянето на Национална стратегия., което ще бъде обмислено и ще се тръгне към изграждане на един работещ модел. Тук сме да си кажем всичко, което ни притеснява. Лично аз считам, че в малките населени места, там, където са малките съдилища, колегите не биха посрещнали с такъв ентусиазъм медиацията от гледна точна на това, което в момента правим в съдебната система, а именно – изработване на средна норма на натовареност на съдия с коефициент на тежест и т. н. В по-малките съдилища натовареността в момента е изключително ниска, ако те започнат да препращат към медиация и тя започне да се случва, тяхната натовареност ще намалее още повече. Те ще се притесняват, че ако тяхната натовареност намалее, ще се започне съкращаване на щатове в съдилищата – и съдийски, и на служители. Т. е. ние трябва да намерим къде е златното сечение, баланса между едното и другото. Трябва да убедим и тези колеги, че разтоварването на съдебната система, дори свръхразтоварването в малките съдилища, което би се случило, няма да се отрази негативно на тяхната работа.
СЕРАФИМОВА: Това е много лесно, защото ако се включи това в атестациите на съдиите и се каже, че колкото повече спорове имат решение по доброволен начин, по-добре ще бъде за тях.
ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Трябва да се включи в атестирането, защото от мен, като съдия, зависи да препратя някой към медиация. Ако тя е задължителна, те ще минат задължително през медиация. Ако са постигнали споразумение или спогодба чрез медиация.
ЕЛЕОНОРА СЕРАФИМОВА: Идеята е задължителността на медиацията е да влезе преди някакъв спор в съда. Тогава как има отношение това към нас!? Няма.
АЛБЕНА КОМИТОВА: Те ще стигнат така или иначе до съда.
ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Едни, минавайки през медиация, ще сключат спогодба. Други, минавайки, няма да сключат и ще дойдат в съда.
ЕЛЕОНОРА СЕРАФИМОВА: Да, но нали целта не е съдията да е много голям отличник. Целта е хората да се чувстват добре. Ако ще говори за това - нашите гледни точки какви трябва да бъдат. Ако ще искат от нас мнение за това какво е добре за съда – добре, разбирам, че е добре да мислим за нашето кариерно израстване, за нашите атестаци, натовареност, която не знам как така ще бъде толкова решаваща, но това е друга тема. 
Говорим за важните неща – на хората да им е добре, нали така!? Целта на всички е това гражданите да получават справедливост и възможност по безболезнен начин да решават споровете си. Така, че аз смятам, че ако ще говорим за задължителна медиация, не мисля, че това трябва да е в центъра на добрите намерения. И двете страни – както се казва, и агнето да е цяло, и вълкът сит. Няма как да стане това нещо. Или ще е добре на хората, или ние ще си мислим за нашата кариера.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: От друга страна трябва да стимулираме магистратите да препращат към медиация. Така, че ако имаме някакви предложения – брой препратки към медиация или нещо от този род да бъде включено в атестационните формуляри, сега е момента да се направи, тъй като в момента се работи вече на финален етап и по новата Наредба, включваща Методиката за атестиране на магистратите. Така, че ако сега нещо предлагаме нека да е сега, за да може аз да го насоча към работната група, за да се вземе предвид. 
БОГДАНА ЖЕЛЯВСКА: Бих искала да взема отношение по въпроса. Аз не съм сигурна, че сега можем да вземем такова решение ние – Гражданския съвет, защото ние си говорим – аз съм за медиацията и всички, които сме се събрали тук, но има колеги, които не споделят идеята на медиацията. Спрямо тях дали няма да бъде дискриминиционно това да се сложи като допълнителна част в атестационния формуляр. Не съм много сигурна, че сега е момента да бъде направено.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Тази наредба, знаете, че по принцип ще бъде предоставена за обществено обсъждане, отново ще влезне в Граждански съвет, ще се разпрати на магистратските общности, на съсловните организации. Това е само един вид предложение, което може да излезе от Гражданския съвет. Но няма да бъде окончателна норма. В края на краищата вие ще прецените. Г-н Герджиков, заповядайте.
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Това, което чухме тук е много поучително, особено за организациите на медиаторите, за да решат на къде да вървят работите – с това, с което започнах, къде е мястото на медиацията. Защото разбираме, че ако се вкара в зависимост от съдебния процес, вероятно медиацията след известно време ще се изроди във форма на досъдебно производство. А това, което казва г-жа Серафимова, мисля, че е много разумно – медиацията да е извън съдебната система, тъй щото и съдът ще има един критерии къде отиват хората - в съда ли отиват или отиват при медиаторите. То е независимо по своя характер, така че за нас поне и това е вариант медиацията да бъде организирана и устроена извън съдебната система. Ще работи така, както са и адвокатите във взаимодействие с тях. Това като тема за размисъл.
СИМОНА ТАКОВА: Като пояснение. Ако вървим към задължителна първа обща среща дали по процесуално представяна или чрез съдебно препращане, препращане и въобще медиацията ще се провежда във всички възможни центрове в страната, а не само в съдебните. По този закон, който действа в момента, медиаторите дори не са задължени да работят в центрове, а могат да работят и самостоятелно. Така, че това не е някакво блокиране на медиацията в рамките на съдебната система. Напротив – това е начина, по който, поне при нас, се осъществяват това тръгване на нещата. Защото съдът, със своя авторите, когато насочи страните към медиацията, те отиват. Много малко, за съжаление, са гражданите, които  познават добре медиацията и решават по този начин да разрешат спора си. Всъщност това е един стимул за страните.
Още нещо ще кажа в тази насока. Да, в районният съд се опитваме какво ли не да направим. Дори на бележките с входящия номер от регистратурата за страната, подала искова молба, има данните на Центъра за спогодби и медиация и слоугън „Това е начин да разрешите доброволно спора си извън съда”. Имаме и разпореждания на съда, които се дават. В самата призовка има едно изречение за медиацията също. Така, че максимално се опитваме да информираме гражданите и обществеността.
БОГДАНА ЖЕЛЯВСКА: Има много центрове така, че тук може да възникне спор. Ако може само спрямо вашия център.
СИМОНА ТАКОВА: Ние сме част от съда в момента, което до някъде пречи, защото ние не сме персонифицирани. Ние нямаме право да участваме в никакви проекти, в каквато и да била дейност. Дори не можем да станем част на Гражданския съвет към ВСС.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Не, не. Моля Ви се, разбира се, че можете, макар да не сте НПО.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Благодаря ви. Г-н Авджийски има думата.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Благодаря. Продължава да ме впечатлява този ентусиазъм със задължителната медиация, но не успява да ме обхване. Защото – пак ще продължа с тези въпроси, защото според мен са сериозни. Един от тях е, че разходите за страните ще бъдат двойни. Видяхме, че 33 % от случаите, от казусите, се решени. Т. е. за останалите 66 % и повече разходите ще бъдат двойни. Защото – да приемем, че адвокати ще станат медиатори. Тезата, че това ще бъде само една среща – тяма такава ситуация само една среща! Когато отидете при адвокат или в съда, този адвокат – този медиатор, трябва да прочете книжата по казуса. Това автоматично означава, че трябва да се запознае внимателно, да е достатъчно компетентен, да бъде достатъчно запознат. От друга страна се увеличават разходите на страните за адвокати в самия процес, т. е. удвояват се разходите за страните.
На второ място – ако са твърде ниски таксите за медиатор, адвокатите няма да бъдат достатъчно мотивирани да решават казусите, а ще бъдат по-скоро мотивирани да не бъдат решавани, а да бъдат продължавани след това в съда.
Затова нека не се мисли от гледна точка на това, че няма доверие в съда, затова по-добре да отидем на задължителна медиация. Това не са принципите, с които трябва да се взима решение по такова важно действие.
ДИАНА КОВАЧЕВА: Ако позволите да взема думата. Пак ви казвам, че в началото започнах именно с това. Но има два варианта. Всъщност идеята не е да се натоварват страните, идеята е да се разтовари съда и да се стигне до по-бързо и лесно разрешаване на спора и по-ефикасно. Което означава, че ще е по-евтино. Всъщност две решения предлагаме на Министерство на  правосъдието в препоръката, която ще им изпратим. Разбира се, би следвало да бъдат внимателно обсъдени. 
Единият вариант медиацията да е свързана с правна помощ за страните, т. е. тази задължителна медиация по определени дела. Ние това предлагаме само като първа стъпка – задължителна първа среща, даже не изцяло медиация, а задължителна първа среща по семейни дела и то най-вече свързани с разрешаване на спорове, свързани с родителски права и издръжка.
Едната идея е правна помощ, което би било малко трудно. В разговори с представители на Бюрото за правна помощ говорихме за това, че например те най-лесно биха могли да тръгнат към правна помощ за тези адвокати, които са регистрирани в регистъра на Бюрото за правна помощ, т. е. по естествен път. 
Вторият вариант, който предлагаме, е намаляване на таксите за тези страни, които ще отидат към медиация. 
Тези две предложения се базират на чуждия опит, който сме проучили. Такива решения има в други държави, там където има медиация. Идеята е не е да бъдат натоварени страните с допълнителни разноски. Всъщност един от въпросите, които ние обсъждахме на конференцията при омбудсмана, беше  именно тази – въпросът за финансирането, как страните да не бъдат натоварени. Защото в един момент ще се окаже, че една страна, едновременно със заплащането на съдебните такси, трябва да плати и за медиация. Ако нещата не се случат, тя ще продължи да плаща на адвокати и т. н. Идеята не е в това.
От нашата среща излезна едно послание и това е, че има нужда от повече държава в случая. Т. е. държавата някак трябва да се намеси в тези първи стъпки на въвеждане на медиацията. Държавата в случаят е Министерство на правосъдието. Затова препоръката е към министъра на правосъдието и затова всъщност всички мерки, които ние предлагаме са свързани с необходимостта Министерство на правосъдието да поеме в свои ръце процесът на въвеждане на задължителна медиация в каквато и да е форма – това ще се прецени в работната група. 
Мисля си, че ролята на Висшият съдебен съвет тук също е важна.         Г-жа Милка Итова, която участва в нашата дискусия от страна на ВСС, сподели за вашия проект, който предвижда да направи анализ. Тогава казахме, че може би ще се прави анализ в сравнение с това, което проекта предвижда.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Това е проект на Европейската мрежа на съдебните съвети.
ДИАНА КОВАЧЕВА: Да, точно за това ставаше въпрос. Сега си мисля, че няма толкова да се забави. Може би наистина ще бъде удачно през  пролетта, когато разбрах, че ще имате някакви конкретни резултати от анализа, би било удачно да бъде изпратено и към Министерство на правосъдието и в последствие отново, за да може да бъде подплатена работата на Министерството и с някакви конкретни анализи, които са направени в тази област.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Благодаря, г-жо Ковачева.                 Г-жа Комитова иска думата, заповядайте.
АЛБЕНА КОМИТОВА: Вече дискутираме по същество. Казахме за таксата и че ще е задължителна при семейните. Каквото и да си мислите, държавна такса от 25.00 лв. за развод не е нормално. Разбрах, че общинската такса за сключване на брак е около 250.00 лв. Излиза, че няма никаква логика. С 25.00 лв. държавна такса за развод няма как да бъдат стимулирани, по никакъв начин. Нищо не се спестява, дори не съм сигурна, че трябва нещо да пестят когато решат да се развеждат и въобще нещо да им бъде спестявано. Не бъркам като казвам, че таксата е 25.00 лв., нали? Какво точно ще спестят, ако отидат на медиация? Т. е. всяко едно нещо е по-скъпо от развод.
/Говорят едновременно./
ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Не бих казал, че са безплатни, но има неофициални такси от 150.00 лв. до 200.000 лв.
ОТ ЗАЛАТА: Това е изключение. Всички останали съдебни такси са други. 
АЛБЕНА КОМИТОВА: Понеже е на фокус. Също така мислихме по отношение, ще направя две уточнения – за бързината на адвокатите и за задължителността - за таксите и за бързината. В Италия съм участвала в такава дискусия преди да стане задължителна. Имаше аргументи, това не става на трета, четвърта инстанция. Може би да, може би, обаче, не, ако бъде измислено в рамките на съдебното производство. В Италия законът е приет да действа три години и затова много прецизно мерят абсолютно всички показатели в момента как този процес тече.
Предложението, което излезе от съдия Светла Цачева беше когато се подаде искова молба по делата, които са изброени и че ще има задължителна среща, не задължителна медиация, точно както каза колегата – съдиите не са длъжни да се споразумяват, длъжни са убедят. И тази първа среща трябва да бъде проведена между срока на исковата молба и първото съдебно заседание. Което във всички случаи е минимум един месец. В рамките на един месец могат две срещи по медиация да се проведат. И те са длъжни да отидат и да пробват такава среща. 
Но в тези случаи, обаче, при този вид дела означава, че той трябва да е платил 30.00 лв., например само административна такса за стратиране на това производство. Ако не постигне споразумение в процедурата по медиация, то той тогава ще си довнесе държавната такса, както е сега със заповедното производство.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Ако е толкова ниска таксата, как ще мотивирате адвокатите да участват? Смесвате двете неща.
АЛБЕНА КОМИТОВА: Не, не ги смесвам.
ВЕСЕЛИН ХАДЖИЙСКИ: Нека да се върнем към това, което предложи г-жа Ковачева – стратегия. Ако има стратегия, той ще се включи и увеличаване на държавните такси за определени производства. Давам пример е едно от най-фрапантните – в момента таксата за едно наказателно производство от частен характер е 12.00 лв. На втора инстанция – 6.00 лв., ако има възможност да се разглежда от Върховен съд – още 6.00 лв. Така получаваме 24.00 лв. за три инстанции и двадесет човека, които работят по това производство! Само ще дам пример, че през 2003 г., ако не се лъжа, промениха тарифата, но Върховен административен съд я отмени и таксата за частен характер беше увеличена на 100.00 лв. Това просъществува около половин година и доведе до намаляване до над 50 % на делата, които се образуват от частен характер и е показателно. В България не че няма нужда от съдене на хора, но трябва и малко хората да се осъзнаят. Малко по съседски се правят нещата – скарали се, обидили се, ударили се и т. н. Тези дела също може да бъдат включени в медиация и закона не го изключва. 
С обсъждането на Национална стратегия, според мен, включва и предложение за увеличаване на таксите, за тези, които са много ниски. Достъпът до правосъдие като социална форма – да, но не навсякъде е разумно да се прилага. Няма нищо безплатно в този свят. Накрая излиза, че само техническите разходи не може да си платим с такива такси.
ДИАНА КОВАЧЕВА: Гражданите не си дават сметка, че правосъдието е една много скъпа дейност, защото голяма тежест от нея поема държавата. 
/Говорят едновременно./
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: През 2016 г. излезна наредба, в която е записано как се изчисляват нормативно-определимите такси. Така, че ако една такса е много ниска, както каза г-н Хаджиев – 12.00 лв., трябва веднага да се зададе въпроса за сметка на какво е разликата. Защото от икономическа гледна точка отдавна е ясно как се изчислява разхода и ориентира цена, как се изчисляват консумативите и т. н..
ОТ ЗАЛАТА: Държавната такса е съвършенно друга работа. 
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Нека да чуем и гледната точка на представителите от Окръжен съд – Благоевград и Районен съд – Благоевград, защото те имат медиационен център. Представете ни, моля, как работи при вас медиацията. Темата е много голяма, това са въпроси, които предстоят да бъдат решени, ако евентуално се пристъпи към създаване и изграждане на такава медиационна стратегия. Днес ние не можем да решим въпросите, можем да направим предложения и препоръки, които да изплатим. 
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Ако може преди тяхното изказване да довърша. По повод изказването на г-н Авджийски, че се увеличават разходите, т. е. това става нещо като предварително такса - това не винаги е така. Защото в случаите, в които спорът касае някакъв процес, например в строителството, страните имат значителен интерес да се разберат преди да влезнат в съда, защото когато влязат в съда вече трайно ще им са разстроени отношенията. В този случай за тях е много по-икономично чрез медиация да си решат нещата, отколкото да отиват до един сравнително дълъг съдебен път за решаване.
ОТ ЗАЛАТА: Това не важи за всички спорове.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Благодаря, г-н Герджиков. Сега думата имат г-жа Коева и г-н Узунов. Моля, заповядайте.
ВЕРА КОЕВА: Съвместно с Окръжен съд – Благоевград и Районен съд – Благоевград имаме Център по медиация. За огромно съжаление статистиката не е в полза на медиацията. Доколкото ми е извество първите години, когато се откри Центъра, само по две или три дела от наказателно-частен характер имаше такова споразумение. След това и към настоящия момент, въпреки многото популялизиране и опити от страна на съда чрез медии и други инициативи – Ден на отворените врати и други, даже се въведе фигурата и на дежурен медиатор от адвокати, които изпълняват тази функция, опитаха колегите, стояха в офиса на Информационния центъра, който е в сградата на съда, влизаха граждани и им се обясняваха възможностите като алтернативен способ. Тъй като съм и граждански съдия с колегите сме разработили и разпорежданията за насрочване на делото, изрично в съдебно заседание на няколко пъти убеждаваме страните, указваме системата за спогодба и възможността за медиация, но хората нямат доверие. Прав е колегата, че на съдията нямат доверие, камо ли на такъв алтернативен способ. 
Това не ни отчайва. Ние продължаваме да указваме, защото тук има интерес, особено за районните съдилища, които сме много натоварени и за нас всяка една спогодба – предпочитам да ми бъде намалена натовареността, но по-добре да има спогодба. Защото това ни отдалечава откъм много дълги мотиви – спестява ни от времето. 
Чули сме го като идея и специално в Гражданското отделение с колегата сме си мислили и считаме, че много ще се облекчат съдиите, поне на районно ниво. От гледна точка в областта на семейното право, ако се въведе някакъв задължителен елемент – дали ще бъде медиационна среща и как ще бъде направено от законодателна гледна точка, категорично законодателят да си предвиди едва ли не да се укаже директно в закона допустимост на определени искове. 
Нека да се пробваме първо в областта на семейното право, Семейният кодекс, с оглед спецификата на този род отношения. Да се види как ще тръгнат на практика там нещата и вече да се вземат възможни добри практики и разрешения, евентуално и в дела от частен характер. Защото всъщност по делата от Семейния кодекс ние разпитваме половината рода на едната страна, половината рода на другата страна. Да, става един мегапроцес и то обикновено става въпрос за интересите на едно непълнолетно дете. Затова смятам, че това ще облекчи съдиите и страните откъм време, емоция и ще имаме възможност да се занимаваме с по-серизните дела.  
На практика голяма част от делата по Семейния кодекс са най-вече такива за разрешение пътуване на деца в чужбина. Ние правим всичко възможно, ще се изразя така – не че притискаме страните, но им обясняваме и голяма част от тях, при този вид мегадела, приключват със споразумения в съдебна зала. Ако се предвиди предварителен етап на допустимост и той се изразява с медиационни срещи – някакъв такъв формат, мисля, че поне от гледна точка на облечкаване на съдебната система, поне на районно ниво, ще има положителен резултат. Това е, което мога да споделя като практика. Благодаря.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Благодаря, г-жо Коева.                    Г-жо Карагьозова, ако искате да оформим акт на Гражданския съвет или не е необходимо на този етап?
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Мисля, че практическият резултат от днешната среща би бил най-голям, ако г-жа Ковачева включи в окончателния вариант на своите препоръки към Министерство на правосъдието, предложенията, които чухме от г-н Хаджиев, от г-жа Желявска, от                  г-жа Серафимова – мисля, че това би било най-добре. Какво е Вашето мнение, г-жо Ковачева? Днес чухте неща, които биха могли да се включат в окончателния вариант на вашите препоръки.
ДИАНА КОВАЧЕВА: Да, всъщност не за първи път ги чувам. Ние ги обсъждахме няколко пъти, още на срещата при омбудсмана. Това, което аз ще направя е там, където предлагаме задължителна обща среща, тъй като ние не казваме кога да бъде тя - оставаме на работната група да реши.
Отново представителите на съдебната система по-скоро препоръчват тази среща да бъде изнесена преди началото на процеса, за да може действително да се разтовари съда. Тук ще добавим, че все пак при въвеждането на подобна мярка би следвало да се вземе предвид и необходимостта да не се ограничи достъпа на страните до правосъдие. 
Това смятам да добавя, ако сте съгласни, от това, което днес се обсъди, с един абзац. Ще го добавим като информация към Министерство на правосъдието. Пак казвам, ние получихме становища и от съдии, и от неправителствени организации. Всички тях ще приложим към препоръката, заедно с звуковия файл на дискусията от 2 ноември при омбудсмана, така че да могат да се запознаят с всичко, което достигна до нас. Всичко, което достигна до мен – аз в тази препоръка го включвам и ще го изпратя. Ако искате и този запис може да се приложи.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Ние ще имаме протокол. Сега предлагам като акт на Гражданския съвет протоколът от днешното заседание да бъде изпратен.
СТЕФАН ПЕТРОВ: Най-добре е да бъде изпратен на Министерство на правосъдието.
ДИАНА КОВАЧЕВА: Считам, че доста предварителна работа свършихме за Министерство на правосъдието в този месец и смятам, че ще бъде от полза. От страна на Гражданският съвет към ВСС ще излезнете с решение.  
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Членовете на Гражданския съвет към ВСС ще гласуваме ли протоколът от днешното заседание да бъде изпратен за сведение до омбудсмана на Република България във връзка с изготвената от тях препоръка до Министерство на правосъдието? Или да излезем с решение, че подкрепяме техните препоръки? Защото те бяха много точно представени.
СТЕФАН ПЕТРОВ: Да вземем решение за подкрепа на препоръките като добавим и днешните.
ДИАНА КОВАЧЕВА: Това, което ще напиша в препоръките е следното: 	Министерство на правосъдието да предприеме конкретни мерки в разумни срокове за:
1.	Изготвяне за Национална стратегия за медиация в България с ясно вписани мерки, срокове и отговорно за стимулиране институцията на съда и участниците в него – медиаторите, съдилища, както и гарантиране квалификацията на медиаторите и на качеството на провеждане на медиация;
Във връзка със своевременното въвеждане на елементи на задължителна медиация препоръчвам одобряване на пилотни и съпътстващи мерки, базирани на добри практики и опит на редица европейски и други държави, по-конкретно:
1.	Създадане на мрежа от правоспособни медиатори във всички градове с районни съдилища, което ще обезпечи възможността за ефективното използване на медиацията като средство за решаване на спора;
2.	Създаване на работна група и предприемане на законодателни мерки за ангажиране на Министерство на правосъдието с процеса на регулиране на дейността на медиаторите, регистър, контрол, обучение, дисциплинарна отговорност;
3.	Въвеждане на задължителна първа обща среща от медиация при семейно-правни спорове.
Тук ще ги опишем отдолу, може и други. Ние имаме. Аз отдолу съм описала защо семейно-правните – защото е удачно при споделено родителство и т. н. 
И отдолу казваме: По данни на Висшият съдебен съвет в България средно се завеждат 2 000 000 бр. искове годишно. А при прилагането на първа задължителна обща среща от медиация би могла да обхване например над 200 000 бр. спорове. Тук казваме, че потребителски спорове, спорове с делбени производства – в рамките на дискусиите с представители на магистратската общност, включително с председатели на съдилища в България, бяха направени предложения за въвеждане на първа задължителна среща по медиация за делбени производства и за дела с голям материален интерес. Това се случи в Пловдив. Тези мнения са приложени към настоящата препоръка и това е като обяснение към вариантите.
Предлагаме семейно-правни спорове, но също така описваме, че в предложението са направени за потребителски спорове, за делбени производства, за нисък имуществен интерес и за висок имуществен интерес. Защото такива предложния получихме. 
И накрая четвъртата препоръка:
4.	Осигуряване финансиране на тази първа обща среща от държавния бюджет или поощряване на страните чрез намаляване на съдебни такси при постигане на споразумение чрез използването на медиация.
Промяната в тази посока ще бъде голяма стъпка за българската съдебна система, което следва да бъде въведена след предоставяне на гратисен период за влизане в сила. 
Промени следва да бъдат въведени освен в Гражданско-процесуалния кодекс и в Закона за медиацията, но и в Закона за съдебната власт, предвид контрола и финансирането на института.
ОТ ЗАЛАТА: И за таксите, може би. Също и за адвокатите и експертите.
ДИАНА КОВАЧЕВА: Да, ако искате да го включа. Прочетох ви текста. В рамките на третата препоръка за въвеждането на задължителна първа обща среща ще това, което говорихме за евентуално въвеждане преди началото на производството така, че да бъде действително разтоварен съда. Това ще изпратим в Министерство на правосъдието, ще бъде качено и на сайта на омбудсмана в момента, в който го изпратим така, че да може да бъде разгледано. Пак казвам – в приложение към тази препоръка ще са включени всички становища, които сме получили при омбудсмана, звуковия файл от дискусията, ще приложим и вашия протокол от днес с решението, което конкретно ще вземете и така ще ги изпратим в Министерство на правосъдието.
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Само е необходимо да се допълни за тези с голям имуществен интерес, особено в строителството.
ДИАНА КОВАЧЕВА: Ние не предлагаме конкретно, само това, което е обсъждано в рамките на дискусията. Вече в работната група ще преценяват дали ще спрат до семейно-правните спорове или пък ще опитат да продължат и нататък. В нашата препоръка мога да включа, че това, което предлагаме, е подкрепено от Гражданския съвет към ВСС.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Преминаваме към гласуване на акт на Гражданският съвет, с който Гражданският съвет към ВСС одобрява и се присъединява към препоръките на омбудсмана на Република България, които бяха представени днес от г-жа Диана Ковачева – зам.-омбудсман на Република България, включително препоръките от страна на председателите на съдилищата, които участваха днес, като се включи и днешния протокол с разискванията по темата и да бъдат изпратени до Министерство на правосъдието.
	Гражданският съвет (ГС) към ВСС одобрява и се присъединява към препоръките на омбудсмана на Република България, които бяха представени от г-жа Диана Ковачева – зам.-омбудсман на Република България, включително препоръките от страна на председателите на съдилищата - участници в днешната дискусията, както следва: 
	Министерство на правосъдието да предприеме конкретни мерки в разумни срокове за изготвяне за Национална стратегия за медиация в България с ясно вписани мерки, срокове и отговорност за стимулиране институцията на съда и участниците в него – медиаторите, съдилища, както и гарантиране квалификацията на медиаторите и на качеството на провеждане на медиация.
Във връзка със своевременното въвеждане на елементи на задължителна медиация препоръчваме одобряване на пилотни и съпътстващи мерки, базирани на добри практики и опит на редица европейски и други държави, по-конкретно:
1.	Създадане на мрежа от правоспособни медиатори във всички градове с районни съдилища, което ще обезпечи възможността за ефективното използване на медиацията като средство за решаване на спора;
2.	Създаване на работна група и предприемане на законодателни мерки за ангажиране на Министерство на правосъдието с процеса на регулиране на дейността на медиаторите, регистър, контрол, обучение, дисциплинарна отговорност;
3.	Въвеждане на задължителна първа обща среща от медиация при семейно-правни спорове, относно споделеното родителство, която да се въведе преди началото на производството.
По данни на Висшият съдебен съвет в България средно се завеждат 2 000 000 бр. искове годишно. При прилагането на първа задължителна обща среща от медиация, тя би могла да обхване над 200 000 бр. спорове. Относно потребителски спорове, спорове с делбени производства за нисък имуществен интерес и за висок имуществен интерес – в рамките на дискусиите с представители на магистратската общност, включително с председатели на съдилища в България, бяха направени предложения за въвеждане на първа задължителна среща по медиация за делбени производства и за дела с голям материален интерес. 
4.	Осигуряване финансиране на тази първа обща среща от държавния бюджет или поощряване на страните чрез намаляване на съдебни такси при постигане на споразумение чрез използването на медиация.
Промяната в тази посока ще бъде голяма стъпка за българската съдебна система, което следва да бъде въведена след предоставяне на гратисен период за влизане в сила. 
Промени следва да бъдат въведени, освен в Гражданско-процесуалния кодекс, също в Закона за медиацията, в Закона за съдебната власт, предвид контрола и финансирането на института и в Закона за адвокатурата.

Актът да бъде предоставен на омбудсмана на Република България за включване към  препоръките, които ще бъдат изпратени на Министерство на правосъдието, като се включи и протоколът от заседанието на ГС към ВСС от 18.11.2016 г. с разискванията по темата. 
Към членовете на Гражданският съвет към ВСС - който е съгласен с горното, моля да гласува.

гласуване:	за – 8,		против – 1.

ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Гласувам против, защото считам, че не са домислени относно задължителният характер на медиацията. 
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Г-н Авджийски, благодаря. Предлагам почивка преди да преминем към т. 2 от дневния ред. Благодаря за участието в днешната дискусия за медиацията на г-жа Ковачева, представителите на центровете по медиация и на гостите ни от Пловдив, Благоевград и Пазарджик. Който желае може да остане до края на заседанието. Обявявам почивка.
/Почивка. Заседанието на Гражданският съвет към ВСС продължи в 11:40 ч. В залата са членовете на Гражданския съвет към ВСС и председателя и зам.-председателя на Асоциацията на държавните съдебни изпълнители./
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Госпожи и господа, преминаваме към т. 2 от дневния ред. 
Заповядайте, г-жо Калчева. Благодаря Ви, че дойдохте чак от Варна. Моля, представете Асоциацията на държавните съдебни изпълнители.
ХРИСТИНА КАЛЧЕВА: Благодаря ви, че ни удостоихте с покана. Асоциацията на държавните съдебни изпълнители, както сте прочели в нашето заявление, е независима професионална асоциация, която обединява държавните съдебни изпълнители, защитава техните професионални интереси, съдейства за утвърждаване на тази професия и повишава престижа й в страната и чужбина. 
Ние сме член на Съюза на юристите в България като колективен член. Нашето желание е да станем и член на Гражданския съвет към Висш съдебен съвет.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Благодаря, г-жо Калчева. Г-н Славов, Вие желаете ли да допълните нещо към казаното от председателя на Асоциацията?
ПАВЛИН СЛАВОВ: Благодаря. Бих могъл да допълня нашето желание за участие в Гражданския съвет към ВСС, че не е толкова самоцел, колкото нашата област на работа е малко по-специфична като на всеки един от колегите – било то съд, прокуратура или друга дейност на обществената сфера. Мисля, че можем да споделим нашето мнение и да сме полезни в Гражданския съвет към ВСС.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Вие работите по тема съдебна система, съдебна реформа.
ПАВЛИН СЛАВОВ: Ако трябва да изходя от предходната тема – при нас също има арбитраж. 
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Всъщност всяко наше заседание има различна тема и фокус. Просто случайно попаднахте на тема медиация днес. В сайта сигурно сте видели темите по план на Гражданския съвет за 2016 г. Те са много разнообразни.
ПАВЛИН СЛАВОВ: Само искам да кажа, че можем да се впишем във всяка една от темите, защото нашата специфика може да се впише навсякъде. Да, с част от тях сме запознати.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Колеги, ако имате въпроси към представителите на Асоциацията на държавните съдебни изпълнители, моля да ги зададете. Да, г-н Евгени Иванов – Асоциация на прокурорите в България.
ЕВГЕНИ ИВАНОВ: Благодаря. По какъв начин научихте за Гражданския съвет към ВСС? Питам от любопитство. Кое ви мотивира да кандидатствате? 
ПАВЛИН СЛАВОВ: Основно от медиите разбрахме. Току-що казах, но може да допълним с това, че ние смятаме, че ще сме полезни в Гражданския съвет като съсловна организация. 
ХРИСТИНА КАЛЧЕВА: Ние сме държавни съдебни изпълнители, а не частни. Малко сме забравени от държавата. 
ЕВГЕНИ ИВАНОВ: За мен е предостатъчно. Искам да заявя като представител на една друга съсловна организация – на прокурорите в България, че в мое лице вие имате твърдата ми подкрепа. Мотивите, които изложихте като цели на вашата асоциация, съвпадат и с другите съсловни организации. Аз, като представителна на съсловна организация, гласувам с две ръце за вас. Както при един от последните приети членове - Института за пазарна икономика, ние не се страхуваме от многообразието, не се плашим от другото и различно мнение. Всяко мнение е полезно в този Граждански съвет. Такава е конфигурацията, че ако можем да сме полезни, то ползата се изразява най-ярко в това, че сме многообразни. Експертни имаме много като организации. Всеки, освен собствените си интереси, дава и своята визия за формата и мащабите на това, което се случва в съдебната система. Така, че за мен това, че се увеличаваме в състава на Гражданският съвет е единствено и само полезно.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Благодаря, г-н Иванов.                    Г-жа Желявска – Българска съдийска асоциация.
БОГДАНА ЖЕЛЯВСКА: Благодаря. Тук станахме като ВСС – за да се вземе едно решение, важни са и мотивите. Така, че аз, изслушвайки колегите, ще кажа само едно изречение. Съдебното изпълнение е венецът на гражданското съдопроизводство. То е края и смисъла въобще на това съдопроизводство. Учудвам се, че колегите по-рано не са поискали да се включат. Но те отговориха на въпроса на г-н Иванов. Аз също ще гласувам „За”. Надявам се да работим добре и се надявам на тяхната принципна позиция. Тук си казваме нещата така, както са. Ние, Гражданският съвет, също не сме така много популярни, но така или иначе си казваме мнението, даваме си подкрепата и смятам, че правим една хубава работа. Очакваме да стоите на принципната си позиция, надявам се и на експертизата. Аз също ще гласувам за вас.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Благодаря, г-жо Желявска.              Г-н Герджиков, моля за Вашето мнение.
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Бих искал да кажа от името на нашата организация, че бихме покрепили тяхното присъединяване към Гражданския съвет към ВСС, защото макар и да битува такава представа, че Гражданският съвет е едва ли не е патерица на Висшия съдебен съвет, мисля, че може да се уверите, че в нашата работа, като представители на най-различни организации, ние се опитваме да обхванем не само дейността на Висшия съдебен съвет, не само дейността на съдебната система, а изобщо проблемите в правосъдието ни. В  това отношение като завършек на заболяването, което възниква по повод решаването на един спор, вие също може да бъдете полезни с вашата експертиза, която имате в тази област. 
От гледна точна на разнообразието и вижданията ще бъде изключително полезно вашето присъствие в Гражданския съвет. Желая ви успешна работа в Гражданския съвет към ВСС.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Ако няма повече въпроси, предлагам да преминем към гласуване. Който е „За” приемането на Асоциацията на държавните съдебни изпълнители за член на Гражданския съвет към Висш съдебен съвет, моля да гласува. 

гласуване:	за – 9,		против – няма.

Честито! Поздравления!
Преминаваме към т. 3 – организационни въпроси, които касаят последващата ни дейност.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Няколко думи, които касаят организационните въпроси. Ще започна от там, откъдето завърши                   г-н Герджиков, а именно за партньорството между Гражданския съвет и Висшия съдебен съвет. 
От миналото заседание на Гражданкият съвет към ВСС имаше два акта, които аз придвижих веднага до Пленума на ВСС. Вече имаме решение по тях. Ако не сте се запознали с протоколите от Пленума на ВСС, във връзка с       Акт № 62/28.10.2016 г. за доклада за независимостта и прозрачността в работата на съдебната власт, по който, като изпълнител от страна на Гражданския съвет е упълномощено Сдружение „СЕФИТА” – нали така,          г-н Герджиков?
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Не, те всъщност инициираха.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Добре, като координатор. В крайна сметка Висшият съдебен съвет на 10.11.2016 г. взе решение да се проведе работна среща между Комисия „Бюджет и финанси” към Пленума на ВСС, представители на Сдружение „СЕФИТА”, двамата съпредседатели на Гражданския съвет към ВСС и представител на Министерство на правосъдието, но сега вече не знам от кой екип ще бъде този представител, за обсъждане на параметрите на необходимите бюджетни средства за изготвяне на този доклад и съответно организацията по изготвянето му. Така, че ако реши Гражданският съвет може да предложи дата за среща и да я внесете като предложение чрез мен до Комисия „Бюджет и финанси”. По възможност срещата да се проведе по възможно най-бързия начин, защото знаете в каква ситуация се намираме в момента. Имаме подкрепата на г-жа Захариева и моето становище е, че не най-добре тази среща да се проведе сега предвид, че този екип е запознат с въпроса по Пътната карта.
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Ако ми позволите, бих засегнал един аспект от дейността по Пътната карта и това, което бяхме решили до момента. Беше разпратено едно електронно писмо от страна на организация БА „ВЛЕК”, която е член на Гражданския съвет. Всъщност и те смятат, че трябва да участват в целия този процес и едва ли не нарочно са били пропуснати в решението на ВСС за провеждане на среща. За мен много хубаво се получи, че рано дойде това предупреждение, защото трябва да сме наясно. 
Ако има акт и все взели становище, че сме избрали лидери и организации, които ще вършат тази работа, следваме този акт. Ако обаче има алтернативни предложения, каквото намирам това от страна на БА „ВЛЕК”, ако обичат писмено да го формулират и да го предложат. Но тази история, която се разказва, защото явно колегите от БА „ВЛЕК” не са наясно с елементи от цялата тази дейност, която се осъществява, че получаването на бюджетни пари е свързано с проверки от Сметната палата. За нас не е най-голямо удоволствие като си прикачваме към дейността и едно такова наблюдение от Сметната палата, но те ако имат алтернативно предложение хубаво е още сега да го направят, за да сме наясно занапред как работим. 
Освен по отношение на Сдружение „СЕФИТА” ние в акта описахме и Институт по пазарна икономика по абсолютно същия принцип, а също и по отношение по точката за експертизите. Там се вземи същото становище дейността ни да е насочена чрез съпредседателя от страна на Висшия съдебен съвет за Гражданският съвет. Това, което беше повдигнато като въпрос е отношението ни към нашите актове. Т. е. като приемаме решение по един акт, считаме ли го за решено или след това тепърва и по всяко време ще решаваме да го оспорваме. Въпросът е свързан с ангажименти.
ЕВГЕНИ ИВАНОВ: Имаме решение, имаме процедура, определени са членовете на Гражданския съвет. Всеки би могъл да си каже мнението когато обсъждаме въпрос. Ако някой след заседанието има друго мнение, това не би трябвало да е проблем на мнозинството. Имаме решение и го следваме. Точно сега когато трябва да реагираме бързо, за да случи следващата седмица това нещо, ако започнем да прегласуваме по-добре да се откажем.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Затова това електронно писмо го сведох до вниманието на всички вас, за да сте наясно от страна на БА „ВЛЕК” какво е мнението. Давам Ви думата, г-жо Желязкова.
ПАВЛИНА ЖЕЛЯЗКОВА: Благодаря. Това, за което съм упълномощена да кажа от името на нашата организация е, че ние нямаме нищо против тази среща да се състои. Само искаме след това да бъдем уведомени по подходящ начин, както прецените Вие, г-жо Карагьозова, и евентуално, ако ние имаме някакви по-различни мнения и по-различно становище, ще го предоставим в писмен вид или ще го представим на заседание на Гражданския съвет. 
Не си мислете, че правим някакви обстукции. В заседанието, което цитира г-н Герджиков,  сме посочени и ние, и тяхната организация, и други организации.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: „И други организации” – така завършва изречението. Т. е. не само посочените, а и други организации. Ще Ви помоля седмицата преди срещата да изпратите писменото си становище.
ПАВЛИНА ЖЕЛЯЗКОВА: Да, да. Така е. Ще го изпратим в писмен вид до всички по електронната поща.
ЕВГЕНИ ИВАНОВ: Аз мисля, че всички ще бъдат информирани за случващото се.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Разбира се. Ще продължа да практикувам, както процедира г-н Герджиков – с копие до всички.  
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Последно – така ли се уговаряме за следващата седмица да се включи точка в дневния ред на Комисия „Бюджет и финанси” предложение?
БОГДАНА ЖЕЛЯВСКА: Да, съгласни сме. Това няма нужда да го гласуваме, това е технически въпрос.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Последно по тази точка. Когато проведете срещата, за която се говори,  ще обсъждате само Проекта за прозразност, а не двата Проекта?
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Разбира се – така, както е решението. Решението е само за заплащането.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Защото има една особеност, за която ние споделихме, че ние ще кандидатстваме по втория Проект по европейски фонд.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Да, това е отделно. 
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Продължавам. На същото заседание на Пленума на ВСС от 10.11.2016 г. бяха разгледани Акт № 60/30.09.2016 г. и Акт № 63/28.10.2016 г., във връзка с предложението на г-н Авджийски за участие на представители на Гражданския съвет към ВСС в заседания на комисиите към Пленума и към двете колегии на ВСС. С 9:8 гласа – на минимум, се прие. Възложиха на председателите да се изготви процедура така, че ние с г-жа Карагьозова ще се постараем в рамките до края на годината, за следващото заседание на Гражданския съвет да има вече такава готова процедура, която да обсъдим тук. Съответно и на Пленум на ВСС ще трябва да се обсъди и да приема.
/Говорят едновременно./
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Г-н Авджийски, моля да изпратите един драфт на тази процедура, защото идеята беше Ваша.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Може да видите какви бяха обсъжданията, за да се ориентирате каква ще бъде процедурата, в пълния стенографски протокол от 10.11.2016 г. на сайта на ВСС. Може би организациите трябва да бъдат с ресор по съответната тема, за да няма излишни мнения и пречки в работата на комисиите. Г-н Авджийски, наистина Ви моля ако имате някакъв вариант на такава процедура, дори в работен вид, да ни я представите. Защото това ще ни облекчи работата и за да няма обструкции в заседанието на Гражданския съвет следващия път.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: В този драфт, който ще изпратя, ще има обратното предложение – вие ще го обсъдите тук и сигурно ще го отхвърлите. Но според мен е нормално, ако имаме доверие едни към други, т. е. Гражданския съвет към ВСС и обратното, да няма такова ограничение по ресорност. Когато сме на заседание на Гражданския съвет всеки има право да обсъжда  темата, т. е. аз не се изказвам само по икономически, но и по правни въпроси, г-н Герджиков не взима думата само по експертни въпроси. 
Така, че въпрос на доверие е. Както в Народното събнание в заседание на Комисиите могат да влизат медии, могат да влизат експерти от различни неправителствени организации. А това дали те ще се държат адекватно е въпрос на председателстване на комисията, въпрос на доверие. Доказали сме, че тук е държим адекватно и няма причина там да е по-различно.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Видях и в обсъжданията, които сте провели когато сте имали решение по Акт № 60/30.09.2016 г., тогава е била съпредседател г-жа Петкова. Предложенията са били в тази насока – съответната организация, която ще участва, да има експертиза по темата, по която ще вземе участие. Защото другото е безпредметно. Нека да си го кажем. Само ще се затрудни работата на комисията. 
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Г-н Авджийски ще го предложи в този вариант, ще го обсъдим и гласуваме в следващото заседание.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Аз участвах в Проекта по прозрачността. Проектът по прозрачност изисква да вляза например в някоя от другите комисии, които не са свързани с бюджет и финанси. Така хем ще съм част от Проекта за прозрачност, защото съм достатъчно компетентен да преценявам прозрачността на съдебната власт, хем не мога да вляза например в атестационната комисия на Прокурорската колегия или на Съдийската колегия.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Може би трябва да се помисли за разпределение по ресори, защото колегите се притесняват – ще ви кажа какви са притесненията на членовете на ВСС, те са записани в пълния стенографски протокол, че може всички организации в един момент да решите да отидете на дадено заседание на комисията. Тогава членовете на комисията няма да могат да се изкажат и ще трябва да слушат вашите изказвания. Така, че е хубаво да има все пак някакво разпределение по ресори да се направи.
БОГДАНА ЖЕЛЯВСКА: Колеги, извинете ме, но трябва да тръгвам за друга среща. Упълномощавам г-н Иванов да гласува и от мое име при решенията по точките от дневния ред, за да има кворум.
/Г-жа Богдана Желявска напуска залата./
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Може да се изготви предложение за регистрационна форма, която се попълва от съответните организации, която има желание и представител да участва в комисия и която да се подава чрез съпредседателите. А вие, като съпредседатели, ще преценявате до каква степен това е относимо. Това не е цензура, ние сме гласували те да ръководят нашата работа.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Това е добро предложение. Ако имате и други предложения, моля да ги изпратите до следващото заседание, за да може с г-жа Карагьозова са ги обобщим и да ги представим като процедура. 
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Сдружение „Юстиция” ни уведомяват, че, въпреки, че не могат днес да присъстват, имат интерес да останат членове на Гражданския съвет. Това е за ваше сведение, ако не сте го прочели. 
Съюзът на юристите в България вчера изпрати едно писмо, с което ни уведомяват, че днес няма да участват на заседанието, тъй като в момента са в процес на преосмисляне на тяхното участие в Гражданския съвет.
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Тук имам възражение. Те са изпратили една попълнена бланка, не са изпратили писмо, защото това, което получихме по електронната поща нито е подписано, нито има изходях номер. Тук на формата обръщам внимание.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Не, има изходящ номер. Те са приложили сканиран текстовия файл, а не готовото писмо. За мен това беше странно, защото именно те предложиха темата медиация.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Адресирано е само до съпредседателите. Пише, че преосмислят по-натъшното си участие в Гражданския съвет поради промяната в политиката на Висшия съдебен съвет в сътрудничество с неправителствения сектор и в частност със СЮБ.
ЕВГЕНИ ИВАНОВ: Те протестират ли? 
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Те са казали, че само на това заседание няма да участват.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Не, преосмислят участието си. Не, не, в процес на преосмисляне са.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Според мен това означава, че те напускат. Те са в процес на преосмисляне и за сегашното заседание няма да участват. 
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Добре, за информация го приемаме. 
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: За следващото засение имаме точка от Годишния план – Комуникационната стратегия на съдебната власт. Ако искате тя да остане за м. януари 2017 г., а през м. декември тази година да направим само организационно събиране, на което да обсъдим само организационни въпроси, за да не е толкова тежко и дълго.
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Давам предложение да бъде изнесено, ако е възможно. 
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: С г-н Герджиков обсъдихме – ако искате може да го направим някой следобед и да е нещо по-скоро като  събиране. Но ще трябва сами да се финансираме.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Ако позволите – относно наредбите за атестиране на членовете на ВСС, на инспекторите към Инспектората към ВСС и на магистратите и наредбата за конкурсите ще бъдат готови през         м. декември. Затова си мисля, че трябва да проведем едно заседание, на което да ги обсъдим, защото през м. януари 2017 г. те ще се приемат – има шестмесечен срок за тяхното приемане и ще бързаме да си спазим срока. Да не стане така, че тези важни документи да не са минали през Гражданския съвет. Да, м. декември е сложен месец, но трябва да свършим работата.
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Ние можем и това да направим. Очакваме предложения от страна на съпредседателите.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Бих искал да се върна на писмото от СЮБ. Мисля, че губим важен член, независимо колко сме различни, кой кого харесва или не. Гражданският съвет трябва да се разраства, а не да намалява. Според мен е добре да разберем причините, даже да говорим за тях и по някакъв начин да ги избягваме.  Част от нас също сме на мнение, че ВСС не приема достатъчно сериозно работата на Гражданския съвет. Голяма изненада, явно с напрежение е това, че са приели да участваме в комисии, отново с едно „НО” и показване на леко недоверие, че можем да сме полезни в различните области или че може би ще пречим. Което е абсурдно, но това пак да не го продължаваме сега. 
Това са важни въпроси. Гражданският съвет също – освен, че е експертен, той внася и гласа на хората в съдебната власт. Това е смисъла, защото експерти в самата съдебна система има достатъчно. Хубаво е, че има и тук, че сме експертин в различни области. Но гражданският глас към Висшия съдебен съвет, не само експертния по общи въпроси на правосъдието, защото когато ВСС има спорове, има сериозни скандали, които се случват, Гражданският съвет е този, който трябва също да обсъжда и да какво е наред и какво не е наред. Не да обсъжда само медиация и стъпки от съдебната карта – нещо, което е по-скоро от ресора на Министерство на правосъдието и там можем да помагаме. 
Не съм против това, но основното на Гражданският съвет е да казва, когато нещо не е наред със системата. 
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Добре, г-н Авджийски, имахте възможност да предложите точка по дневния ред за днешното заседание, ако считате, че има наболял въпрос. 
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: Съюзът на юристите в България имат право да преценяват, но за мен този начин на водене на диалог не е много удачен. Да напишат, че нещо не е както трябва! Можеше да дойдат на днешното заседание и да изложат своите притеснения по въпроса. Така ние какво – ще гадаем ли какво се случва!? Имало било нещо, което се било случило!?
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: И за нас е загадка защо така постъпват. Още повече, че тяхна беше идеята за медиацията, на тях първи изпратихме покана за самата организация за днешното заседание, но те даже не отговориха. 
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: На този етап аз ще се въздържа да внеса писмото на Пленум на ВСС, защото те преосмислят участието си в Гражданския съвет към ВСС. Те нямат още взето решение. То не е до Гражданския съвет, а до нас като съпредседатели, а аз съм контактната точка с Висшия съдебен съвет. Нека първо да се установи причината, защото              г-н Славов беше на миналото заседание и нищо не сподели по този въпрос нито с мен, нито с вас. 
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Съгласен съм с г-н Герджиков. Но това е сигнализация. Излизат организации, дори да не са прави, ние не можем така да подминаваме въпроса. Това е мнение.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Поканете г-н Славов на следващото заседани.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬЗОВА: Ако искате на следващото заседание за обсъдим защо г-н Славов – това ли е предложението? Ние трябва да сме проактивни.
СТЕФАН ПЕТРОВ: Аз предлагам за следващото заседание да поканим  г-н Славов и да разберем от него какви са мотивите. Защото от това, което пише, аз разбирам, че той протестира.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Същото предлагам. Ако е нужно в отделна точка да изложат мотивите си. Ние може да ги покрепим, ако не – ще си кажем мнението. 
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: В такъв случай, понеже до сега не сме имали такава практика, съгласни ли сте за следващото заседание да поканим организацията Съюз на юристите в Българи да изложат своите мотиви пред Гражданския съвет към ВСС относно писмото, което сме получили. 
ЕВГЕНИ ИВАНОВ: Това не е нова практика. Имаме практика относно организациите, които не посещават повече от три пъти заседания, да ги запитаме да заявят изрични дали ще бъдат или не членове на Гражданският съвет. Така, че спокойно може да развием с това да дойде представител на СЮБ и да ни запознае с предисторията на това писмо. Аз съм в групата на изненаданите.
СТЕФАН ПЕТРОВ: Още повече това е смисълът на Гражданският съвет към ВСС.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: То пристигна вчера в късния следобед. От миналото заседание на Гражданския съвет, макар и с минимално мнозинство, актовете бяха приети от Пленума на ВСС.
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Всъщност до сега няма акт на Гражданския съвет, който да не е бил приет. Като съм ходила на работни срещи и конференции с представители на други висши съдебни съвети, никъде другаде няма Граждански съвет. Даже се учудват на всички правомощия, които вие имате – да се вмесвате в работата на ВСС в добрия смисъл на думата, учудват се как сме ви допуснали. Защото наистина никъде няма такъв граждански съвет. На една среща с посланиците – те също бяха учудени като им представих работата на Гражданския съвет към ВСС.
В интерес на истината такав публичност на протоколи, на сайта да се публикува абсолютно всичко – он-лайн излъчване и т. н., това никъде няма на други места такава прозрачност, каквато ние сме направили в този състав на ВСС.
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: И то не само го има, но и толкова години оцеля. 
ЛЮБОМИР ГЕРДЖИКОВ: За ваша информация ще ви кажа, че от 24 до 27 ноември съм в Прага на Конференция на европейските съдебни експерти и съм помолен да дам информация какво представлява Гражданския съвет, що за структура представлява – това, в което участваме. 
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Да, чудесно. Наистина в цяла Европа няма, в Америка – също.
Пак да напомня - а следващото заседание ще бъдат включени, като станат готови, наредбите за обсъждане. Очакваме две наредби и една методика относно атестирането, конкурсите и Наредбата за атестиране на членове на ВСС. Като станат готови ще ги разпратим до всички за предварително запознаване. Двете наредби ще бъдат предоставени за обществено обсъждане в едномесечен срок. Практиката е да се разгледат и да се изкаже мнение. Трябва да кажа, че магистратската общност участва активно в разработването им, защото са включени в работните групи.
ЕВГЕНИ ИВАНОВ: Такива сериозни документи означават задълбочено четене и достатъчно добро обсъждане. Даже и да са предоставени за обществено обсъждане един месец по-рано, пак не може да се направи за толкова кратко време да мине цялата тази процедура. Ще си обсъдим, но едва ли ще стане текст по текст, а по принцип. Може би щеше да е по-удачно и съсловните организации да участват в работните групи. Но постфактум вече е късно. Все пак ще има и обществено обсъждане.
ЛЮБОМИР АВДЖИЙСКИ: Аз пак ще се върна към прозрачността. Това е и нейния смисъл и смисъла на Гражданския съвет – да има още едно мнение и то да е максимално публично, задълбочено и навреме. Нали Вие казахте, че никъде другаде няма такъв Граждански съвет, но и никъде няма такова политически влияние. Говоря за това какви са квотите.
ПАВЛИНА ЖЕЛЯЗКОВА: Колеги, и аз ще се присъединя относно писмото от СЮБ. Но имам една молба относно следващото заседание, добре, нека да е изнесено, но да е в София. Имайте предвид, че ние все пътуваме и ще ни е трудно да присъстваме на изнесено заседание извън София. 
ПРЕДС. МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА: Добре. Сега искам да ви отправя покана за предложения за теми за разглеждане в заседания на ГС към ВСС, тъй като с г-жа Карагьозова ни предстои да изготвим Годишната програма за   2017 г. на ГС към ВСС.  
ПРЕДС. МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА: Може би това ще бъде за заседанието през м. януари догодина. 
Колеги, следващото заседание е на 16 декември 2016 г., петък, като допълнително ще обявим мястото.
С това изчерпахме дневния ред. 
Благодаря ви за вниманието. 
Желая на всички приятен ден. 

Заседанието на Гражданският съвет към Висш съдебен съвет приключи в 12:30 часа.

СЪПРЕДСЕДАТЕЛ НА 				СЪПРЕДСЕДАТЕЛ НА
ГРАЖДАНСКИЯ СЪВЕТ 			ГРАЖДАНСКИЯ СЪВЕТ 
ОТ ВСС: 	/п/					ОТ НПО:	/п/							 			
МАГДАЛЕНА ЛАЗАРОВА			МАРИЯ КАРАГЬОЗОВА

Протоколирал:В. Димитрова
технически сътрудник