РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ
В И С Ш    С Ъ Д Е Б Е Н    С Ъ В Е Т

ПРОТОКОЛ № 5

от дистанционното заседание чрез видеоконферентна връзка на Комисия „Съдебна карта, натовареност и съдебна статистика” към Съдийската колегия на Висшия съдебен съвет,
проведено на 24 април 2020 г.

Днес, 24 април 2020 г. от 11,00 часа, се проведе дистанционно заседание чрез видеоконферентна връзка на Комисия „Съдебна карта, натовареност и съдебна статистика”  към Съдийската колегия на Висшия съдебен съвет, в състав:

ПРЕДСЕДАТЕЛ:
ЗАМ.-ПРЕДСЕДАТЕЛ:
                                   ЧЛЕНОВЕ:	ДАНИЕЛА МАРЧЕВА
АТАНАСКА ДИШЕВА- отсъства
БОРЯНА ДИМИТРОВА 
ДРАГОМИР  КОЯДЖИКОВ 
КРАСИМИР  ШЕКЕРДЖИЕВ  

От администрацията на Висшия съдебен съвет присъстват експертните сътрудници към комисията: Красимира Василева – началник отдел „ПОНД“ в дирекция  „Правна“ и Галина Хаджиева – старши експерт в отдел „САОД“ в дирекция „ИТСС“.

След обсъждане на предварително обявения дневен ред 

Комисия "Съдебна карта, натовареност и съдебна статистика"
към Съдийската колегия на Висшия съдебен съвет  
Р Е Ш И:

Включва в дневния ред за днешното заседание следната допълнителна точка:

	2. Информация във връзка с изпълнение на решение по протокол № 9/ 15.03.2020 г. от извънредното заседание на Съдийска колегия на Висшия съдебен съвет. 

Заседанието протече при следния дневен ред :

  1. ОТНОСНО: Предложение във връзка с оптимизиране на съдебната карта.
(Внася г-жа Даниела Марчева – председател на КСКНСС/:

	Предложение:  
Същественият въпрос за насоките на действие на СК на ВСС по отношение реформата на съдебната карта е свързан с условията на нейното създаване и развитие. Както е известно, в Конституцията на РБългария  няма разпоредба, определяща териториалното разпределение на съдилищата. 
Съгласно разпоредбата на чл.30 ал.2 т.7 от ЗСВ /обн.ДВ,бр.64/2007г./,  Пленумът на ВСС има изключителното правомощие да определя броя, съдебните райони и седалищата на съдилищата и прокуратурите, както и съответното създаване на нови териториални подразделения или закриване на съществуващи такива. 
В отменения през 2007г. ЗСВ /обн.ДВ, бр.59 от 22.07.1994г., отм.ДВ, бр.64/2007г./ също е било предвидено подобно разрешение- ВСС по предложение на министъра на правосъдието определя съдебните райони, които е можело и да не съвпадат с административно-териториалното деление на страната. В пар.2 от ПЗР на същия ЗСВ /отм./ е било предвидено, че съществуващите дотогава съдебни райони се запазват.
 	В Закон за Висшия съдебен съвет /обн.ДВ, бр.74/1991г., отм.ДВ, бр.59/1994г./ е била предвидена идентична разпоредба, без да е уредено изрично запазването на съществуващите съдебни райони. 
Успоредно с действието на ЗВСС /1991г./ е действал и Закон за устройство на съдилищата /обн.ДВ, бр.23:1976г., отм.ДВ, бр.59/1994г./, който е предвиждал, че районите и седалищата на съдилищата  се определят от Държавния съвет на НРБ като заварените съдебни райони се запазвали до произнасянето на Държавния съвет по този въпрос /пар.2, ал.2 ПЗР/.
 	С Решение №8/31.03.1981г. на Държавния съвет са определени районите и седалищата на окръжните и районните съдилища, и на окръжните и районните прокуратури като съдебните райони са изградени от цели общини, а не от отделно посочени населени места. Така на практика съдебните райони са изградени от няколко общини.
От създаването си през 1991г. и до сега, Висшият съдебен съвет не е приемал решение за състава на съдебните райони. Всички решения, касаещи съдебни райони са били по повод създаването на конкретен орган на съдебна власт. 
	От изложеното може да се заключи, че без оглед съществуването на законова възможност от 1994г. насам съдебните райони да не съвпадат с административно-териториалното деление на страната, исторически съдебните райони /с едно-единствено изключение/ следват това деление и в тази връзка е показателно например, че територията на 28-те области съвпада с тази  на съдебните райони на окръжните съдилища. Районните съдилища са общо 113, разпределени в 28 съдебни района. Според чл. 6, ал. 2 от ЗАТУРБ границите и административните центрове на областите се утвърждават с указ на президента по предложение на Министерския съвет. 
	Преди да се извършат каквито и да са промени в съдебната инфраструктура следва внимателно да се преосмислят не само вътрешносистемните цели на оптимизацията на съдебната карта, но и функционалното значение и ролята на съдилищата в съответните административни райони. Деградацията на социалната инфраструктура /закрити училища, болници и т.н./ и отрицателните демографски процеси през последните 20-30 години са довели до състояние, разпознавано от местните общности като абдикация на държавата от задълженията й за осигуряване на правата на гражданите в тези райони. На практитка проведените реформи в държавни структури по места се изразяват  предимно в закриване на техни поделения в по-малки населени райони, което е довело до недостъпност на административните и социалните услуги.  В този контекст е важно да се отбележи, че за представителите на местните общности първоинстанционните съдилища са “преди всичко знак да присъствието на държавата в техните региони,  …както и достояние на местната общност,…гарант за достъпно и бързо правосъдие от магистрати, които познават средата, в които гражданите са склонни да вярват не само защото те са свързали реализацията си с местната общност, но и защото са контролирани от граждански от нея” /”Ролята на районните съдилища в живота на местните общности”, авт.Живко Георгиев/. 
На този социален фон реформата на съдебната карта би следвало да се схваща като адекватен отговор на социално-демографските и политико-икономическите условия чрез промяна на броя на съдилищата и прокуратурите. Но за ефективността и ефикасността на подобна промяна важно условие се явява предшестваща или паралелна реформа в административно-териториалното деление на страната.
 Видно както от данните от последното преброяване към 01.02.2011г., така и от статистическите данни към 31.12.2019г. на Националния статистически институт,  76 от общо 256 общини /над 25%/ не отговарят на законовия критерий в чл.8, ал.1, предл.първо от Закона за административно-териториалното устройство на Република България, предвиждащ наличие на население над 6000 души. Несъмнено, съобразяването на този императив  зависи от волята на изпълнителната власт, но евентуално оптимизиране на административно-териториалната структура в страната ще спомогне  за оптималното преначертаване на съдебната карта доколкото структурата на съдилищата трябва да отговаря на нуждата от предоставяне на качествено правосъдие на гражданите. Отделно от това, взаимодействието между съда и останалите представители на държавна власт по места- полиция, социални служби, както и общинските съвети, налага по целесъобразност съдебната и  административно-териториалната инфраструктура да са максимално синхронизирани. Неслучайно и в приетите от Европейската мрежа на съдебните съвети обобщени стандарти за преначертаване на съдебните карти се включват като критерии: разпределение на населението и  географски разстояния и достъпност на обществения  транспорт и социално-публичните услуги.
	В обобщение, доколкото ВСС е  изключително компетентен да определя границите на съдебните райони, седалищата, да закрива и разкрива органи на съдебна власт, то е въпрос на целесъобразност и рационалност при осъществяването на това правомощие за в бъдеще да съществува яснота и сигурност по отношение на стабилността на административно-териториалната структура на държавата.
	Въз основа на горните съображения, предлагам да се предложи на СК на ВСС да предложи на Пленума на Висшия съдебен съвет да се отправи питане до Министерския съвет на Република България за евентуални намерения за реформа на административно-териториалното деление на страната предвид обстоятелството, че 76 от общо 256 общини не отговарят на изискванията на чл.8, ал.1, предл.първо от ЗАТУ. 

	След обсъждане на направеното предложение, 

 Комисия "Съдебна карта, натовареност и съдебна статистика"
                към Съдийската колегия на Висшия съдебен съвет  
Р Е Ш И:

1.1. Да се отправи питане до Министерския съвет на Република България за евентуални намерения за реформа на административно-териториалното деление на страната предвид обстоятелството, че 76 от общо 256 общини не отговарят на изискванията на чл.8, ал.1, предл.първо от Закона за административно-териториалното устройство на Република България.

Мотиви:
По Конституция Висшият съдебен съвет решава общите за съдебната власт организационни въпроси. Правомощията му са детайлно регламентирани в Закона за съдебната власт (ЗСВ), като съгласно чл.30, ал.2, т.7 от ЗСВ (обн.ДВ, бр.64/2007 г.) в компетентност на Пленума на ВСС, по предложение на една от колегиите и след съгласуване с министъра на правосъдието, е да определя броя, съдебните райони и седалищата на съдилищата и прокуратурите, както и съответното създаване на нови териториални подразделения или закриване на съществуващи такива. 
В исторически план въпросът свързан със съдебното райониране е намирал следните уредби:
От приемането на Конституцията на Република България (обн.,ДВ, бр.56/1991 г.) до настоящия момент са действали два закона за съдебната власт – този от 1994 г. (ЗСВ от 1994 г.), отменен от прилагания към момента ЗСВ от 2007 г.
Съгласно чл.27, ал.1, т.2, чл.37 и чл.38 от ЗСВ (обн.ДВ,бр.5/.1994 г., отм. ДВ, бр.64/2007 г.) съдебните райони са определяни от ВСС по предложение на министъра на правосъдието, като е допустимо същите да не съвпадат с административно-териториалното деление на страната. В §2 от ПРЗ на същия ЗСВ е било предвидено, че съществуващите дотогава съдебни райони се запазват.  
И отмененият ЗСВ от 1994 г., и действащият от 2007 г. възприемат подхода районите на районните, окръжните, административните, военните и апелативните съдилища да могат да не съвпадат с административно-териториалното деление на страната.
В Закона за Висшия съдебен съвет (обн.ДВ, бр.74/1991г., отм.ДВ, бр.59/1994 г.) е била предвидена идентична разпоредба, без да е уредено изрично запазването на същестуващите съдебни райони, нито дали  те отговарят на административно-териториалното деление на страната. Успоредно с действието на ЗВСС е действал и Закон за устройството на съдилищата (обн.,ДВ, бр.23/1976г., отм.,ДВ, бр.59/1994г.). Съгласно него районите и седалищата на съдилищата се определяли от Държавния съвет на НРБ като заварените съдебни райони се запазвали до произнасянето на Държавния съвет по този въпрос (пар.2, ал.2 ПЗР). На това основание, с Решение №8 от 31.03.1981г. (обн.ДВ, бр.44 от 05.06.1981г.) на Държавния съвет на НРБ, са определени районите и седалищата на окръжните и районните съдилища и на окръжните и районните прокуратури, като съдебните райони са изградени от цели общини, а не от отделни населени места. Така на практика съдебните райони са изградени от няколко общини.
От създаването си през 1991 г. до настоящия момент ВСС не е приемал  решение за състава на съдебните райони, нито е извършвана цялостна актуализация на съдебното райониране. Съществуват отделни решения, приемани в периода от 1993г. до 2014г., по повод създаването на конкретен орган на съдебна власт или такива свързани с промени в съдебните райони.
С приемането на действащата Конституция от 1991 г. България е разделена на 28 административни области с 28 областни града. Във всяка област общината е по-малката административна единица. Съгласно чл.6, ал.2 от Закона за административно-териториалното устройство на Република България границите и административните центрове на областите се утвърждават с указ на президента по предложение на Министерски съвет.
Независимо от законова възможност, съществуваща от 1994 г. до сега, съдебните райони да не съвпадат с административно-териториалното деление на страната, моделът на административно-териториалното деление е възприет и при начертаване на съдебните райони с някои изключения, при които административно-териториалното деление не съвпада с границите на съдебния район. Показателно за това е обстоятелството, че районните съдилища са общо 113 разпределени в 28 съдебни района. 
Един от основните приоритети пред ВСС в настоящия момент е реорганизацията и реформата на съдебната карта, което ще засегне най-вече териториално разпределение на съдебните органи.
Неотложността на този процес е продиктувана от динамичните промени в икономическите, демографските и социалните условия в страната, на които следва по адекватен начин да съответства съдебната система. Рационализирането на съдебната география има за основна цел създаване на условия за ефективно и ефикасно правосъдие. За да се гарантира постигане на тази цел обаче, е необходимо реформата да бъде осъществена при съобразяване със специфичните особености на държавата и при координация на всички нива в интерес на постигане на общите цели.
Ето защо, преди да се извършат каквито и да е промени в съдебната инфраструктура, следва внимателно да се преосмислят не само вътрешносистемните  цели на оптимизацията на съдебната карта, но и функционалното значение и ролята на съдилищата в съответните административни райони.
Към настоящия момент разпределението на районните съдилища в съдебните райони не е актуално и в голямата си част е резултат на историческа обусловеност, географски особености и други специфични фактори. При планиране на структурното и функционално устройство на съдебната система значение имат нивото на социално-икономическо развитие на отделните населени места според административно-териториалното деление на страната, както и демографските характеристики на населението, които не са статични величини.
Демографските прогнози показват, че прогресивното намаляване на броя и гъстотата на населението (с изключение на София) е трайна тенденция обуславяща се от ниска раждаемост и нисък прираст на населението, както и увеличена емиграция. 
Видно от данните от последното преброяване към 01.02.2011 г., така и от статистическите данни към 31.12.2019 г. на Национално статистическия институт, 76 от общо 256 общини /над 25%/ не отговарят на законовия критерий, регламентиран в чл.8, ал.1, предл. първо от Закона за административно-териториалното устройство на Република България, предвиждащ наличие на население над 6 000 души. Несъмнено, съобразяването на този императив зависи от волята на изпълнителната власт, но евентуалното оптимизиране на административно-териториалната  структура в страната ще спомогне за оптималното преначертаване на съдебната карта доколкото структурата на съдилищата би следвало да отговарят на нуждата от предоставяне на качествено и достъпно правосъдие на гражданите. Местонахождението на съдилищата е важен фактор при определяне на съдебната карта поради необходимостта да се осигури достъп до правосъдие за населението на местно ниво от една страна. Същевременно обаче взаимодействието между съда и останалите представители на държавна власт по места – полиция, социални служби, както и общински съвети, налага по целесъобразност съдебната и административно-териториална инфраструктура да са максимално синхронизирани. Неслучайно и в приетите от Европейската мрежа на съдебните съвети обобщени стандарти за преначертаване на съдебните карти се включват като критерии разпределение на населението и географски разстояния и достъпност на обществения транспорт.
Поради изложените съображения, Комисията счита, че е въпрос на целесъобразност и рационалност при определяне границите на съдебните райони, седалищата, създаването и закриването на органи на съдебната власт, това да става при яснота и сигурност по отношение на стабилността на административно-териториалната структура на държавата.

2. ОТНОСНО: Информация във връзка с изпълнение на решение по протокол № 9/ 15.03.2020 г. от извънредното заседание на Съдийска колегия на Висшия съдебен съвет.

Комисия "Съдебна карта, натовареност и съдебна статистика"
       		 към Съдийската колегия на Висшия съдебен съвет  
Р Е Ш И:

2.1. Да се изиска от административните ръководители на районните, окръжните, военните, апелативните и административните съдилища поименна справка по образец за всеки съдия поотделно относно броя на висящите дела към 13.03.2020 г. включително, както и броя на образуваните дела, броя на написаните съдебни актове, броя на обявените за решаване дела и броя на нерешените дела за периода 16.03.2020 г. – 24.04.2020 г.

2.2. Информацията по т.2.1. да бъде предоставена в срок до 05.05.2020 г.

Мотиви: Във връзка с усложнената епидемична обстановка в страната, свързана с разпространението на COVID-19 на територията й, както и въведените извънредни мерки, Съдийската колегия на ВСС прие Актуални мерки за превенция и ограничаване на разпространението на COVID-19 за съдилищата на територията на Република България (приети от Съдийската колегия на Висшия съдебен съвет с решение по протокол № 9/15.03.2020 г., допълнени и актуализирани с решения по протокол 10/16.03.2020 г., от работно заседание на колегията от 26.03.2020 г.,  по протокол № 11 от 31.03.2020 г, изменени и допълнени с решение по протокол № 12./07.04.2020 г. и протокол № 13 от 14.04.2020 г. )
Освен превенция и ограничаване на разпространението на COVID-19, приетите мерки имат за цел да създадат нужната организация за работа на съдилищата в условията на обявената извънредна ситуация. Част от мерките са свързани с преустановяване на съдебни заседания по наказателни, граждански, търговски и административни дела, с изключение на изрично посочени такива, образуването и администрирането на дела, реда и възможните действия за пренасрочване и насрочване на висящите дела и новообразуваните дела, дистанционна форма на работа в определени случаи, електронен обмен на информация и т.н.
В съответствие с приетите мерки и предвиденото в тях задължение за административните ръководители да изготвят справки относно извършената от съдиите работа, Комисията счита, че събирането на конкретно индивидуализирана информация, с оглед проследяване степента на натовареност по време на криза, ще способства за по-ефективно администриране на съдебните органи.

ПРЕДСЕДАТЕЛ НА
						КОМИСИЯ „СЪДЕБНА КАРТА,
НАТОВАРЕНОСТ И СЪДЕБНА 
СТАТИСТИКА“:  / п /       
	
                ДАНИЕЛА МАРЧЕВА