СТЕНОГРАФСКИ  ПРОТОКОЛ

от дискусията на участващите в подгрупа „Съдии” членове на Работната група за изготвяне на средносрочна стратегия за човешките ресурси в съдебната система, сформирана към Комисията по анализ и отчитане степента на натовареност на органите на съдебната власт,
проведена на 01.02.2013 г.
/зала 201, НИП/

Заседанието се проведе, като част от втората работна среща на Комисията по анализ и отчитане степента на натовареност на органите на съдебната власт (КАОСНОСВ) и Работната група след представяне на 5-те презентации, предвидени по програмата за срещата на работната група.
Работната среща бе открита в 9.00 часа в зала 201 на НИП от г-н Калин Калпакчиев – председател на КАОСНОСВ, след което до 11.00 ч. бяха представени презентациите:
1. Презентация на американския модел за измерване на натовареността на магистратите - лектори Христо Иванов и Боряна Христова /Български институт за правни инициативи/;
2. Презентация на проект с предмет „Изработване на норма на натовареност на съдиите”, реализиран от работни групи в ССБ - лектори Деница Славова – /РС – гр. Варна/ и Владимир Вълков /СРС/;
3. Презентация на проект „Компетентни и мотивирани магистрати и съдебни служители – единна система за оценка на натовареността на магистрати и съдебни служители”, разработен по оперативна програма „Административен капацитет” /ОПАК/ - лектор Екатерина Николова – председател на РС - гр.Благоевград.
4. Презентация на испанския модел относно измерването на натовареността на съдилищата - лектор Богдана Желявска /СГС/ - председател на Българската съдийска асоциация;
5. Презентация на модел, разработен в Окръжен съд гр. Смолян с лектор Любен Хаджииванов и Игнат Колчев – ОС – гр. Смолян.

Стенографски протокол от изложенията към презентациите е на разположение в електронен вид в сайта на ВСС:
http://www.vss.justice.bg/bg/newcommissions/natovarenost/2.htm

След представяне на презентациите, работната група продължи дейността си по подгрупи – Подгрупа „Съдии” и Подгрупа „Прокурори и следователи”, за дискусии по презентираните проекти/модели.

Дискусията на Подгрупа „Съдии” започна в 11.15 часа и в нея взеха участие:

Калин Калпакчиев – ВСС
Галина Карагьозова – ВСС
Мария Кузманова – ВСС
Камен Иванов – ВСС
Милка Итова – ВСС
Юлиана Колева – ВСС
Аглика Адамова – АдС София-град
Албена Бонева – ВКС, представител на ССБ
Богдана Желявска – СГС, председател на БСА
Боряна Димитрова – ОС Бургас
Боряна Христова – представител на БИПИ
Велислава Делчев – представител на ПРСС
Весела Павлова – представител на АБАС
Веселин Хаджиев – РС Пловдив
Весислава Иванова – СГС, представител на ССБ
Владимир Вълков – СРС, представител на ССБ
Владимир Пензов – РС Благоевград
Деница Славова – РС Варна, представител на ССБ
Екатерина Николова – РС Благоевград
Иваничка Славкова – ОС Варна
Игнат Колчев – ОС Смолян
Лада Паунова – САС, представител на ССБ
Любен Хаджииванов – ОС Смолян
Миглена Тянкова – ОС Хасково
Милен Славов – ОС Варна
Надя Пеловска – РС Враца
Димана Йосифова – инспектор от ИВСС, граждански дела
Адриана Тетевенска – НСИ
Деян Славов – НСИ, ТД Варна
Екатерина Маркова – БАН

Присъства и експертният сътрудник на КАОСНОСВ Красимира Василева – началник-отдел „ЮОДКВСС” в дирекция „Правна” на Администрацията на ВСС.

*	*	*

КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Колеги, призовавам ви да споделите впечатленията си от това, което чухте.
Мисля, че ясно се видя какъв ред, какъв принцип е заложен във всеки един от проектите/моделите, които бяха представени. По мое убеждение, макар и различни, трите проекта – Благоевград, Смолян и на ССБ, имат много общи моменти. И ми се струва, че, ако успеем да обединим всичко в едно, като преодолеем по този начин недостатъците на всеки един от моделите, ще можем да достигнем до общо решение, което по възможно най-бърз начин (което зависи и от ВСС) да можем да придвижим във времето, като някакъв работещ вариант.
Имате думата!

ВЛАДИМИР ВЪЛКОВ: Аз напълно се присъединявам към становището, че между различните проекти няма противоречие. По-скоро двата реализирани проекта показват, че всичко е възможно. Струва ми се, че оценката на необходимото време ще изключи споровете колко тежи всяко едно дело. Колкото и да е сложно фактически и правно делото, то изисква необходимо време, т.е. времето е универсален измерител. А, когато отчетем по този път – с таблицата, субективното мнение на анкетираните колко продължава типично дело, разграничено според по-често срещаните дела в съдилищата, тогава бихме могли да установим някакъв диапазон, в който се съсредоточава преобладаващата част от достатъчното време за съдиите, за да свършат тази работа. Или, ако математически ни бъде дадена тази норма и бъде използвана като коефициент, понеже не е възможно обективно да се оцени всяко едно дело, да кажем един по-широк диапазон, в който влизат 50 или 60 процента от анкетираните, като необходимо време, може да ни даде представа за възможна и реална тежест на делото.
От друга страна, едва когато се премине тази граница вече сме наясно, че конкретното дело, което е от значение при оценката на конкретната натовареност на магистрата, е с фактическа и правна сложност извън типична.
Според мен не се налага от тази гледна точка кой знае каква редакция на зададена първоначално относителна тежест, защото струва ми се, че това затруднява допълнително процеса там, където натоварването и на границата на максимума. Възможно е от малък съд да отделиш време, да отидеш при административния ръководител и да му кажеш „редуцирай ми го”, но струва ми се, че е далеч по-удачно, когато се мисли за единна система на управление на делата това нещо да се случва по електронен път. Защото представете си – днес на еди кой си състав идват n броя дела и за системата е ясно, че той на този ден би трябвало да извърши еди какво си. Същевременно обаче същият ден влиза в периода, който му се налага да пише и решения по други дела. Това означава, че, когато съдията е ангажиран конкретно с писане на решение той няма да може да откликне на новопостъпилите дела, а същевременно тези новопостъпили дела изискват определено време, сравнително незначително от гледна точка на целия времеви период, необходим за делото.
Или иначе казано – една програма, която следи постъпилите дела, която дава информация за обявените дела, предполага едно след друго да следват събитията, ясно е какво го очаква в рамките на този времеви период съдията. И, когато излезе извън този времеви период, т.е. в очакваното време няма резултат, това е червен сигнал, че системата куца.

КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Предлагам да говорим конкретно и по стъпките, които се прояви, че са важни в процеса и логически следват една след друга.
На първо време ясно е, и трите системи – основополагащото е, че видовете дела – граждански, наказателни, административни, и търговски, трябва да бъдат подредени може би по групи и да получат някакъв коефициент. Въпросът е: как измерваме този коефициент?
В Благоевград и Смолян този коефициент се определя от съдиите по съгласие, може да варира, може да се коригира от фактическата сложност, правната – не, тъй като тя отнапред се слага, по всяко конкретно дело. Така или иначе коефициентът за фактическа сложност е вариращ, подлежи на корекция - изисква усилия, въвежда се от разпределящия и т.н., докато при другата система има един коефициент за сложност на делото, който пак е отнапред установен по същия начин, но изисква за неговото определяне набирането на една емпирична информация, т.нар. анкети, т.е. пак съдии – или групи съдии, или всички, или повечето съдии (въпрос на представителност на информацията, която ще съберем), ще определят времето, което е необходимо и въз основа на времето ние ще определим коефициент.
Всъщност затова казах, че системите не са различни. 
На мен лично ми се струва, че тази система при която става набирането на информация – да, тя сега изглежда сложна, защото да речем ще изисква малко повече време, ще ни забави първоначално, но веднъж като определим първоначално тези коефициенти, задължение след това е на ВСС да ги актуализира впоследствие, но като ги определим първоначално на тази база ние ще сме свършили голямата работа и от тук нататък вече ще можем да ползваме и формулите... въобще този алгоритъм, който колегите са въвели според мен той е ценен и може да бъде ползван.
Така ми се струва, че за мен това е важното. Ако ние сега решим да правим това, т.е. да мерим времето и по този начин да определим коефициентите, решаваме, че го правим, разделяме се на групи – наказателни, граждански, административни дела, на нива – също. Но това са детайли, които ще ги уточним.
Затова исках да ви помоля да кажете по принципния въпрос.

МИЛЕН СЛАВОВ: Струва ми се, че анкетите няма да ни дадат онази добра основа,  от която да тръгнем ние, за да предложим на ВСС и той да направи формулата, по която да се измерва натовареността.
Защо? Дори да обединим съдии за определени нива – примерно районни, с различна големина на съда и натовареност, тази първична информация аз се страхувам че тя няма да бъде ефективна, защото част от колегите може би няма да имат интерес да дадат такава информация. 
Средно аритметично – това ще означава невярна основа.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Така или иначе това е недостатъкът на този метод. Ако искаме емпирично наблюдение ще ни отнеме десет години, казват американците.
МИЛЕН СЛАВОВ: Принципно съгласен съм, че трябва да тръгнем бързо да направим това проучване.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Ако можем да го заместим с нещо друго – ОК.
МИЛЕН СЛАВОВ: Не, няма друга алтернатива, защото актуалната, най-актуалната информация ще бъде непосредствено при измерване, което сега ще направим.
Аз предлагам това да бъде измежду избрани от определени съдилища групи съдии, които са опитни съдии.
Аз съм се учил от съдия Бонева да съдийствам. Искам да кажа, че съдия Бонева може да определи много добре по всички видове казуси дела, които е гледала, защото гледаха по 500 дела в състав и то сложни дела и натовареност, нейният коефициент да го умножим, т.е. нейното време по два или по три и ще получим една добра база.
За това идеята ми е опитни съдии, избрани дори, ако щете, от самите си колеги, защото аз мисля, че всеки един добросъвестно ще определи колега, който е опитен, а не който не е опитен в съответния си съд.
По отношение на това – измежду кои съдилища да се проведе тази анкета или тя да бъде измежду всички – може да е измежду всички. И това ми е предложението. Защото иначе ще стигнем до идеята, че някой е привилегирован да даде за сметка на друг.
Но и още нещо. Всички тези данни, които ще се изградят от тази анкета, а тя много внимателно трябва да се прецизира като въпросник, може да би няма да даде сметка за онази неспецифична дейност, която извършва съдията или за лошата организация, която съществува в даден съд.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Това е вече въпрос на съдържание на самия формуляр, който да включи и тези действия – по администриране на делото и т.н.
МИЛЕН СЛАВОВ: Представете си добър съдия с много добра теоретична подготовка, с голям практически опит обаче той няма зала, в която да заседава. Неговото време се удвоява, за да свърши работата си.
Представете си лошо работеща администрация. Призовкар, който не връчва добре призовките. Отлагане на делото без причина.
Представете си куп други неспецифични неща, които са несвързани с практиката на правораздавателната дейност.
За това, ако едно заповедно производство – например оптимизация на организацията – ако едно заповедно производство бъде разглеждано в една голяма част, в техническата му част, от не съдия, а от добре подготвен служител, ми се струва, че това ще бъде по-добрият резултат за намаляване натовареността, а от там и за отчитане на тази натовареност на съдията, отколкото сега да му кажем „Сега те натоварваме с една раница със сто килограма на гърба и копай с кирката, след това ще ти махнем тази раница и пак копай, за да видим средно аритметично.” – това не е добър резултат.
Идеята ми е, че ние ще тръгнем в някаква посока, но това не трябва да се абсолютизира, защото лошата организация в един съд ще даде лоша първична информация. И значи усилията трябва да са насочени натам. Не абсолютизация на норми на натоварване, а оптимизация в организацията, в подготовка на специална администрация и оттам взети вече щатове. Защото, ако тази норма ще ни даде брой щатове – откъде да вземем, къде да преместим – това е първоначална „животоспасяваща операция” на ВСС, която да намали напрежението в съдебната система с неравномерното натоварване на един орган за сметка на друг орган.
НАДЯ ПЕЛОВСКА: По-скоро в този случай трябва да се върви паралелно с норма на натовареност и на служителите.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Така е. Това също е друга важна тема и това е стар проблем и стара болка на организацията на нашите съдилища, че всъщност съдиите, особено пък гражданските и не само те, вършат много несвойствена дейност, която при една добре обучена администрация… Това американците сигурно от 12 години….

АЛБЕНА БОНЕВА: Първо ще изразя становище по въпроса как да отчитаме, каква база да вземем за отчитане на натовареност.
Общо взето идеята на всички презентации е да се отчита не само количеството, а и видът на делото. Видът на делото обаче също трябва да ни даде информация както за неговата правна, така и за неговата фактическа сложност.
На мен ми се струва, че най-обективен, с всичките си условности, показател е времето, прогнозируемо средно статистически за определен тип дело - колко време е необходимо на един съдия да приключи един вид дело, например една издръжка. За една издръжка съдията да си прецени колко време му е нужно, за да прочете делото, да помисли и колко време ще му отнеме разглеждане в зала и с какви фактически усложнения е. А фактическите усложнения те са включени в т.нар. нетипична дейност – колко често по един такъв вид дело ще се остави делото без движение, което ще е свързано с дейност на призовкар, колко страни ще бъдат уведомявани, призовавани, ще се чака за отговор и т.н. 
Значи времето, когато се преценява колко време е нужно на съдията за даден тип дело, всъщност тук се включва както фактическа, така и правна сложност. 
И освен това ми се струва, че е добре да изберем някакъв критерий, който да е общ за страната и да е първоначално единно определен, а да не се оставя по всяко едно конкретно дело да има възможност за увеличаване или намаляване с коефициент с оглед преценката на конкретния ръководител, който извършва разпределение или дава такава оценка. Защото?! Колкото съдилища – толкова административни ръководители. Значи имаме по-голям процент на субективност, която ще изкривява всичко в движение. Защото, аз, ако съм един административен ръководител, който трябва да преценява дали определено дело представлява фактическа сложност, аз съм граждански съдия, и което и наказателно дело да ми донесат ще приема, че то е с изключителна фактическа сложност и на всяко наказателно дело ще дам максимална фактическа сложност. Не може да очакваме, че всеки един административен ръководител ще е до такава степен и квалифициран, за да може да даде такава преценка. В големите съдилища това е много трудно.
Освен това, по гражданските дела (давам пример с граждански, защото нямам никаква представа за работата с наказателни дела) днес имаш конституирани много страни, отиваш си, че ще казваш „вече имам конституирани нови страни, ще им пращам съобщения” и т.н., но утре изведнъж пък прекратяваш по отношение на тях или имаш изменение на иска и ти става съвсем друга правната квалификация.
Да, такива изменения по определени дела има.
Да, колегите казват: аз искам да ми се отчете реално свършената работа. И по това дело аз сега, въпреки че сте му дали един коефициент, който всъщност го слага в едни средни като вид и тежест дела, аз всъщност по това дело толкова много труд вложих и такива фактически усложнения имах.
Да, обаче то ще е едно или две от този тип дела. А ще има пък други случаи, когато тип дело, за което му е разпределено… 
За това на мен ми се струва, че трябва да заложим някакъв показател, който да е изначално определен. Този показател обаче, за да даде оценка за реалната натовареност на съдиите трябва да има показатели, които да дават информация за натовареността на съдията не само по повод делата, но и по повод друга съдийска дейност.
Давам пример. Аз съм съдия във ВКС, произнасям се в състав. На мен време дори ми отнема това, че се произнасям по делата на още двама колеги. Чета мотивите след това на още двама колеги. Това отделно време ми отнеме, а отделно си е ангажираност – може да ти отнеме време и в допълнително проучване, допълнителни участия по тълкувателни дела, аз съм докладчик по тълкувателно дело. Значи това са дейности, за които също би трябвало да има някакъв коефициент, който да дава картина – месечна натовареност, годишна натовареност на този съдия.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Мисля, че можем в процеса на работа сравнително изчерпателно или типизирано да ги посочим обективно тези извънправораздавателни, но съдийски задължения.
МИЛЕН СЛАВОВ: Добавките за специфичност – за ВКС съдия и т.н.
АЛБЕНА БОНЕВА: По въпроса, който постави Милен – за т.нар. нетипична дейност на съдията. Така или иначе това си е време. Ако имаш един некадърен призовкар на съдията примерно пет пъти ще му бъде донесено едно дело с оглед на това, че има проблеми с призоваването.
Обаче ние си мислим, че, когато изпратим тези анкети, в които като време е разбито като поддейности именно, за да подсети пък и от една страна съдията, когато попълва таблицата какво трябва да вземе предвид, когато дава някакъв ориентировъчен показател, ние можем да получим картина в този съдебен район защо толкова много време им отнема по всички видове дела примерно по дейност „проверка на искова молба” и всъщност тогава може би ще се установи, че това е проблем, свързан примерно с призоваването и това е на съответния съдебен район.
По отношение на това кои да бъдат изследвани.
Мислихме го и дали да бъдат взети фокус групи от съответен съдебен апелативен район – апелативният съд, няколко окръжни, няколко районни съдилища, като се изключат (понеже са такива и правилата на статистиката) най-натовареният и най-малко натовареният съд.
После си помислихме, че може би няма да е лошо да се попълнят тези анкети от абсолютно всичките съдии, като статистиката пак ще изключи най-ниските и най-високите показатели.
Поради което си мислихме, че е добре тези карти да бъдат попълнени с името на съдията. Когато не си анонимен един съдия в крайна сметка, слагайки си името, мисля, че по-малко ще манипулира умишлено информацията, която подава. А в крайна сметка това, че на него обективно му е нужно повече или по-малко време по един вид дела, пак ще даде някаква средна картина.
Мисля си, че първо трябва да вземем решение дали ще се измерва времеви показател, за да се даде първоначалният коефициент по вид дело или пък ще се съберем и ще кажем: дайте да ги квалифицираме делата, тези са тежки, тези – по-леки. Мога да ви кажа, че в момента във ВКС понеже имаме голям проблем с преразпределението точно това се кара – кое е леко, кое е тежко. Това е леко, обаче пък толкова много време ти отнема, защото еди какво си, еди що си. 
Значи има субективизъм и в двама модела. Но на мен ми се струва, че времевият, така или иначе дава картината в цялата страна. А този, който остава да се поставят допълнителни коефициенти с оглед фактическата сложност дава добро преразпределение в съответния съд. Значи там има примерно сто дела, тези сто дела как да бъдат преразпределени. Или има хиляда – тези хиляда как да бъдат преразпределени. Но не и обективна оценка за средната натовареност в страната. Така си мисля.

ЕКАТЕРИНА НИКОЛОВА: Аз мисля, че, като наша отправна точка трябва да бъде търсенето на възможно най-обективният начин за измерване степента на индивидуална натовареност и съответно получаването на най-обективна статистика, за да може да се сравнява с разумната норма за натовареност, която ще определи ВСС.
И в двама модела говорим за субективизъм.
В модела, който представиха колегите от Смолян, субективизмът се изразява първо в самото емпирично изследване, за което току-що говори съдия Бонева, но има и един друг недостатък. Този недостатък е, че, ако изначално се заложат коефициенти за тежест на делата на база време, те ще бъдат осреднени. Много трудно ще можем да убедим колегите съдии в страната, че е редно да приемат, че получават като тежест усреднен коефициент, а не точно конкретната тежест, която трябва да им бъде зачетена за делото. 
При нашия модел, който ние сме приложили с колегите от Смолян, говорим, че субективизмът се изразява в това, че трябва друг човек при разпределението на делата да слага фактическа тежест. Но вижте колегите от Смолян какви обективни критерии са сложили – те са проследими и могат да се погледнат в протокола. И, ако те се утвърдят от ВСС на централно ниво и те са унифицирани и те са проследими абсолютно от всички, ще се изключи този субективизъм, тъй като всеки ще може да провери дали това дело е разпределено по начина, по който по тези критерии е указано.
И не забравяйте, че това, което ние с колегите от Смолян презентираме са работещи практики в ЕС – от районно до касационно ниво, и те дават вариант, основа за измерване на натовареност на съдии, прокурори и следователи. (Времето не може да бъде прогнозирано при прокурорите и при следователите. Време за какво? За брой влизания в заседания – как ще се прогнозира, това е абсурдно.).
Съгласна съм с колегата Милен Славов от Варна. Считам, че можем и трябва да направим изследване за времето, защото наистина би било отправен обективен критерий, за да се проследи след това правната сложност и да се зададе фактическа сложност там, където е трудно да се определя (както съдия Бонева каза - във ВКС ние прилагаме повече правото, няма процес за проследяване на това усложнение, то вече е проследено). Да, но тогава изследванията на времето, които може наистина да са направени като коефициенти ще бъдат отправната точка пък точно за такъв съд да се определят параметрите за фактическа сложност. Ако ВКС е изключение заради спецификата на работа или има други такива органи, които са изключения заради спецификата на работата, няма проблем там да има допълнителни коефициенти или допълнителни критерии. 
Формулите, които ние с колегите от Смолян паралелно и независимо един от друг сме извели – те предвиждат възможност за използване на коригиращи коефициенти, т.е. когато е отчетен броят дела, когато е отчетена тежестта да има коригиращ коефициент за време, за други ангажименти, за участия в състави, каквито има на нивата след районно ниво. Дори има коригиращ коефициент за ниво на органа, който отчита допълнителната дейност – ВКС, тълкувателна дейност. Но времето не може да остане единствено и това да е основният критерий за тежест, защото това означава средно аритметично приравняване.
Много трудно ще се убедят колегите в страната, че трябва да приемат, че тежестта им е средна и така ще се измерва. Всеки иска конкретно да му се отчете. Времето може да е много повече вложено за делото, което му е разпределено, а на него ще му се отчете средният коефициент.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: И във вашата система основата е времето. Няма друг измерител.
ЕКАТЕРИНА НИКОЛОВА: В нашата система е тежестта на наказанието. Такава е отправната точка на препоръката в доклада. Тежките наказания показват, че това е по-тежко престъпление. Не е само времето.
Но времето също е отношение – разбира се. Там, където има открито заседание естествено, че е с по-голяма фактическа тежест. Където са закрити няма.
Мисълта ми е, че аз съм съгласна и мисля, че трябва да тръгнем с измерване на времето, защото така ще имаме обективната база да направим определяне на правна тежест. И освен това, ако вложим в тази анкета и въпроси „Какво намирате и считате за обективен критерий за фактическа сложност?” – ние ще имаме обратната информация дали колегите са съгласни с това, което ние в практиката сме намерили, а и се предлага в доклада.
И в тази връзка аз предлагам да бъдат включени критериите, които много изчерпателно и много добре са посочени от колегите в Смолян. Макар че те в голяма част се припокриват с нашите, те са включили и някои допълнителни. Така, че, когато се отмята това нещо то също е проследимо.
Това, което трябва да предложим трябва да може да се проследи. Да е измеримо и да подлежи на проверката. Времето – изначално да, но след това?

ВЕСИСЛАВА ИВАНОВА: Аз се присъединявам напълно към това, което каза колегата Албена Бонева и затова няма нужда да повтарям, че е от полза да има изначален коефициент и, че в крайна сметка времето се явява единственият фактор, който измерва това колко е натоварен един съдия.
Преди малко дадох пример на колегите с това, как сега, когато се върна в съда трябва да се занимая с наказателно частно дело, което се води лесно дело, защото такъв му е предметът – произнасяне по веществени доказателства, но което ще ми отнеме два дни, защото е 70 тома и аз трябва да ги прегледам. Така, че това дело не виждам как предварително, съвсем добросъвестно, да го определим колко е сложно.
Ние се събирахме няколко пъти няколко колеги и си мислихме как да направим някаква изначална класификация на делата, като предварително ги определим кое колко е сложно. Оказва се всъщност, че това лесно може да се направи само там, където има изключително голяма бройка, защото там, където има много голяма бройка лесно се прави типизацията. Ясно е, че, ако имаш хиляда квалифицирани кражби все ще съумееш да уцелиш къде е средата. Но, ако в съд, където бройката е по-малка или примерно в градския съд, където бройките са много за една част от делата, обаче пък за първоинстанционните дела (говоря за наказателни) материята се явява по-разнородна, не мога да уцеля средата за определени категории дела. Не мога, защото чисто математически не е възможно, нямам такава голяма база.
От тази гледна точка – тук допълних колегата от Варна – на мен ми се струва, че най-разумно ще бъде да има анкета във всичките съдилища, няма значение там, че има… рисковете от изкривяване според мен ще се тушират чисто математически по правилата на статистиката (няма как да не стане). Няма защо да ни тревожи това, че ще има различни оценки. Това е нормално, защото, както каза Деница хората, които работят на определени места, където са по-малко натоварени работят с един темп – това е обяснимо, и това няма да е умишлено изкривяване. Те наистина отделят за едно дело повече време, отколкото ще отдели един съдия в Софийския районен съд, който е рутиниран, който е на конвейер и който дистанира формално в зала по-тънките дела, примерно. Но това няма да е, защото някой ще подходи недобросъвестно, а защото такива са нещата.
Но според мен това също ще способства за цялостната картина да се получи средата, която в крайна сметка ние търсим, за да изходим от там насетне да приемем каква ще бъде нормата.
Това, което колегите от Смолян и от Благоевград представят, с възможност за коригиране на коефициенти, подчертавам, че много добре не само при един административен ръководител, който е изключително добросъвестен и отдаден на работата си и много разбира, но и на място, където административният ръководител може да си позволи да се забавлява с това. Ако това трябва обаче да се направи в Софийския районен съд или в Софийския градски съд, трябва човек, който сутрин от 8.30 ч. до 21.00 ч. вечерта да виси и да се занимава само с това, което е абсурдно. Съдията също не може да отдели това време, за да ходи по всяко дело да се разправя – как се е получило и как има нужда от корекции. Самият съдия е достатъчно ангажиран и няма да има това време.
За това, с аптекарска точност, от сега да ни е ясно, ние няма да изкараме нищо. И не е това според мен идеята. Тъкмо това каза колегата за това, че в щатите 30 години са се занимавали с това. То може да се въведе, автоматично системата те наблюдава, само времето за четене трябва да установим как ще се въвежда в системата, но автоматично системата те наблюдава аз примерно колко време пиша мотиви – това може и в къщи да ми засича, ако от вкъщи някой работи. Въпрос на технология. Но това е абсурдно. Ние с това нещо трябва да се занимаваме сто години наред, ако искаме така да го направим.
Значи при всяко положение отиваме на варианта в който няма да сме съвсем точни, но, ако не сме само фокус-групи според мен ще е по-добре. Много е голям ангажиментът, ако щете и за тези хора, които са в тези фокус-групи, да се ангажират са това да направят типизация. Аз пак казвам – признавам си – за мен това не беше възможно. Не мога за част от делата, които се гледат в градски съд да кажа това дело средно толкова ми отнема. Но пък аз самата се пробвах да попълня една анкетна карта по тези, които работихме, като извадих архивирани мои дела, защото имам спомен колко време са ми отнели мотивите и какво друго съм правила. Така прегледах и попълних колко време ми е било нужно за запознаване с материалите по делото. Отделих колко са томовете (за да е проследимо дали съм обективна или не съм, поне на пръв поглед) колко са ми свидетели, вещи лица и т.н. След това от протоколите видях колко часове са ми отнели съдебните заседания, като ги изчислих – сумирах ги. И видях всички други действия – изготвяне на разпореждане, всички действия по етапите, които вървят там за съдебното заседание. И накрая излезе – има графа за някакви усложнения, колко време ми е отнело цялото това едно дело. Отбелязала съм си има ли доказателствени проблеми, няма ли, колко страници са мотивите. Горе-долу човек, като прегледа тази анкетна карта той може да се ориентира и, ако иска да проследи доколко това е обективно, доколко не. И, когато прегледаме и обобщим тези резултати няма как да не ни излезе някакъв достоверен среден резултат, който да ни свърши работа в крайна сметка. Така си мисля.
АЛБЕНА БОНЕВА: Там, където колеги в някои съдебни райони доброволно попълниха такива таблици, оказа се, че няма голяма разлика, всъщност не играе много онова, което са посочили. Ние се опитахме, също седнахме един ден на едно бюро няколко колеги, казахме: хайде сега спомнете си какво сме правили като районни съдии и като въззивни съдии. Може като часове да не е обективно, но като окончателен критерий, който посочихме – примерно може би сега отнема време по едно делбено дело да кажем 50 часа, ние да сме го сложили 10 часа, но горе-долу всички бяха между 10-11-12 – нещо такова (давам ориентировъчни цифри).
Така че може би няма да има чак толкова големи колебания поне в съдебните райони.

ИГНАТ КОЛЧЕВ: Първо – времевият стандарт, който се лансира е добър, но недостатъчен, защото не може да бъде един и същи времевият стандарт за разглеждане на едно дело (пак посочвам – за издръжка) между колега в брачната колегия на СРС и съдията примерно в Ардино, който до обяд гледа граждански, а следобед – наказателни дела.
Второ – математиката и статистиката са точни науки. Когато обсъждаме въпроса колко голяма да бъде групата от хората, които дават това емпирично наблюдение за времевия стандарт, който е необходим, казано на статистически език по-голямата представителна извадка разсейва шума. Затова категорично: колкото повече хора могат да дадат становище по този въпрос, нека го направим, така информацията ще бъде по-вярна. Ако е възможно всички съдии в България да го направят – нека да го направят. Подкрепям мнението на съдия Бонева това да не е анонимна група.
Трето – няма пречка да компилираме двата модела. Така по-лесно ще можем да кажем на хората: това дело има такава правна и такава фактическа сложност, защото времето, необходимо за неговото приключване е толкова, а времето за приключване на другото е толкова. Съотнесено едното към другото дава толкова. Край.

ДЕНИЦА СЛАВОВА: Във връзка със статистиката. Тъй като съпругът ми е специалист по статистика и затова горе-долу съм наясно с нещата, ако нещо сбъркам – той ще ме поправи. По принцип, ако една представителна извадка е по-малка от 20% тя не дава верни статистически резултати, напротив – има голям процент на грешка, много голямо изкривяване. Съответно най-добре е да бъде колкото се може по-представителна, т.е. от всички съдии. Тогава самата методика изключва най-ниските и най-високите стойности. Тогава се изчистват проблемите с решаване на делото в Ардино и в СРС, както беше в примера.
Аз също имам един пример. Наскоро ми обясняваха за един съдия в малко натоварен съд, на който му отнело цял ден да мисли върху едно обезпечение. Но във Варненския районен съд върху обезпечения не можем да си позволим да мислим повече от половин час. По този начин средно статистически трябва да се получи половин ден на обезпечение, при което съответно ще се изключат най-малката и най-високата стойност и ще се получи един нормален резултат.
И пак по повод статистическите данни. Защо на 10 години се прави едно преброяване? За да се дадат пълни данни за моментното състояние на нещата – на населението в случая. Ние нямаме базови изходни данни, от които да започнем, поради което трябва да си съберем такива и те да са възможно най-представителни. След това могат да се развиват по някакъв начин, но първо трябва да се събере основата.
Анкетите. По принцип, тъй като са много специфична дейност е хубаво наистина да са разработени от опитни съдии в съответния съд. Много е важно да са на всяко едно ниво, за да се отчита спецификата на въпросното ниво, както каза съдия Бонева. Оттам нататък и обобщаването съответно ще става по нива в смисъл – едно дело не само тежестта му като цяло, но и първоинстанционно производство по въпросното дело, второинстанционно – въззивно, и касация по същия тип дело. В смисъл това са отделни коефициенти за отделните съдилища най-вероятно.
Другото, което искам да кажа е, че всъщност всички системи се базират на времето, освен тази от Благоевград, защото, както разбрахме и системата в Смолян също са взели за изходни данни времето. Това го разбрах в почивката.
ОТ ЗАЛАТА: Всичко е така. Не може да се избяга от фактора време.
ДЕНИЦА СЛАВОВА: Така че всичко се взема на основа време.
От там нататък всъщност единственият модел, който довежда нещата до край е испанският модел. Всичко, което представихме до испанския модел се съсредоточава върху първата част, т.е. определяне на коефициент, който да даде правната и фактическа сложност на делото. Оттам нататък само испанският модел дава всъщност нормата на натовареност, която е заложена в измененията на ЗСВ – в този проект, който се надяваме все пак парламентът да приеме, където трябва да се приеме разумна норма на натовареност. Тази разумна норма на натовареност не може да е нищо друго освен работните часове, които се полагат на всеки съдия, разделено на часовете, които му отнемат конкретните дела по брой е степени сложност.
Другото, което искам да кажа е, че фактическата и правната сложност всъщност се преценява на база на тези анкети, защото всеки осреднява сам за себе си фактическата и правната сложност на този вид дело, като той преценява колко дела от този вид му идват като усложнени и колко – като не чак толкова усложнени. Така че самите тези усложнения са вкарани в тази средна норма.
ЕКАТЕРИНА НИКОЛОВА: Не е вярно, че в нашия модел не е отчетено времето. Напротив. То се използва, за да се сложи фактическата сложност – знаейки и виждайки как тръгва делото се прогнозира. Но конкретното дело, а не средното време за всички съдилища и съдии в страната, което се предлага като коефициент. Така че времето винаги е измерител и ние за това сме за анкетите, но не считаме, че средното време е обективният критерий. Трябва на всяко дело да му се погледне сложността. Това е нашето мнение.
ДЕНИЦА СЛАВОВА: Практически точно това щях да подчертая, че е просто невъзможно. Защото сте малък съд – затова го правите. 

ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Колеги, накратко ще обобщя това, което се каза до тук.
Доколкото разбирам всички се обединяваме около идеята, че е необходимо да се направи едно емпирично изследване. Така ли е?
ОТ ЗАЛАТА МНОГО ГЛАСОВЕ: Да.
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: От тук насетне, следват два въпроса и моето предложение е в тази насока.
Нека колегите, които са работили и още който решим ние, като работна група, да се включи в една мъничка подработна група, която да изработи и да предложи съвсем конкретно съдържание на анкетните карти, които трябва да бъдат разпратени в страната.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Дори предлагам да са три групи – по административни, граждански и наказателни дела.
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Това беше втората ми идея – по трите групи дела – граждански, административни и наказателни, като тук е мястото да вметна, че по отношение на административните дела съдия Аглика Адамова от АдС София-град вече е направила да я наречем табличка, която е сродна на един формуляр, който би могъл да се ползва за анкетиране в страната.
Вторият въпрос, по който мисля, че стигнахме до някакво единно становище е това, че, колкото е по-голяма групата, дори всички съдии от страната, толкова по-добре за изследването. Пак поставям на гласуване въпроса – обединяваме ли се около това, че всички съдии следва да бъдат включени в анкетата?
ОТ ЗАЛАТА: Да.
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Добре. Тогава работната група, която ще изработи съдържанието на картите следва да съобрази и това обстоятелство и да го направи в такъв вид, който да е…
ИГНАТ КОЛЧЕВ: Защо трябва да разработваме нови карти? Доколкото разбрах има такива карти…
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Нека да обедините това, което са по двата модела – Благоевград и Смолян, и, ако е необходимо да се включат и други неща, за да се получи една обективна картина с оглед допълнителните усложнения във връзка с всяко едно дело и допълнителните усложнения относно ритъма, темпа на работа в различните съдилища в страната.
И още нещо, до което мисля, че стигаме пак до общо съгласие, ако сте съгласни – да се обединим и около него: че е необходимо да се направи един сериозен преглед и актуализация на шифрите в статистиката.
ОТ ЗАЛАТА МНОГО ГЛАСОВЕ: Абсолютно да. Това е първото – да.
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Да. Може би неправилно си структурирах изявлението, но това е едно от най-важните неща може би.
Ако мислите, че е разумно, пак да го подложим на изследване – дали не трябва и в тази насока да се сформира една много оперативна работна група, която да подготви едно предложение за актуализация на шифрите на статистиката, защото без актуална статистика каквото и да правим ще опрем на камък.
Това, което аз лично мога да помогна – правила съм си труда и съм събирала постъпващи във ВСС предложения от различни съдилища от страната, най-вече от административни ръководители в страните, които са правили някакви предложения за промени в сега съществуващите статистически отчети и таблици – шифрите да го наречем грубо. Така, че, ако действително се сформира и някаква такава работна група аз поемам ангажимент да предоставя на колегите, които ще работят в тази насока, тези неща, които са пристигали от страната до този момент и евентуално да бъдат съобразени. Там има много разумни предложения.
Това са чисто делово и чисто оперативно моите три предложения:
1. обединяваме се, че трябва да бъде емпирично изследване, включително на времето и се обединяваме, че то трябва да засегне съдиите от цялата страна;
2. да направим една група, която да прегледа сега съществуващите анкетни карти, ако трябва – да ги доразработи. И предлагам представителите, които са от Смолян и от Благоевград, които така или иначе вече са работили, да бъдат включени в тази работна група;
3. и, нека колегите, които разбират от статистика и от математика – нека те да бъдат в групата, която ще подработи шифрите.
Това са моите съвсем конкретни делови предложения.

БОРЯНА ДИМИТРОВА: Малко се пообъркахме в това, което се излага по простата причина, че проблемът с разпределянето на делата е част от въпроса с натовареността или обратно.
Колегите от Благоевград и Смолян всъщност това, което са направили разбираме, че е едно вътрешно решение на справедливото разпределяне на делата в съдилищата.
Това, което казва съдия Бонева, абсолютно съм съгласна, че толкова са много показателите за натовареност, че каквото и да направим ще сгрешим и субективният елемент ще е огромен в този показател, който ще получим накрая.
Но ми се струва и друго, че прекалено много се заиграваме с индивидуалната норма за натовареност.
Защо казвам това?
Първо, защото една огромна част от България, която не присъства изобщо тук, но която ние си направихме труда да запознаем, не е съгласна с индивидуалната норма за натовареност във вида, в който се предлага в законопроекта за ЗИД на ЗСВ. 
На следващо място. Това, което изчетохме, включително по проекта на ЕМСС, годишните доклади на …………. и т.н. – много документи, навсякъде се казва, че страните отстъпват на индивидуалната норма за натовареност, защото това не е най-подходящият модел за определяне на натовареността. И специално това измерване на времето на съдията за писане, решаване на дела… Напротив – казват те, ако ние се бъркаме във времето на съдията за писане на дела или разглеждане, това е груба намеса в неговата независимост (това го има качено на страницата на ВСС). 
Значи може би трябва тогава да дефинираме. Натовареността не може да я измерваме като самоцел. Тя не е самоцел. Натовареността я мерим затова, защото да си разрешим кадровите проблеми в системата, които са наболели в момента, което означава, че имаме нужда от експедитивност и ние трябва да стъпим на нещо, което имаме. Защото това, което направим в момента… И оттам нататък решението е на ВСС.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Вашето предложение какво е? В какъв смисъл – да стъпим ли на статистиката да спрем до тук, което …, трябва ли да правим нещо за качествените измерители?
БОРЯНА ДИМИТРОВА: Разбира се, че трябва да правим.
ОТ ЗАЛАТА: Трябва, но това и като процес е по-дълъг.
БОРЯНА ДИМИТРОВА: Ако имаме един краткосрочен план, в който, ако се вземат някакви мерки, за да се отпуши този кадрови колапс, който вие най-добре знаете как да го решите, оттам нататък би могло да се мисли за по-дългосрочна програма и за качествени показатели. Като например – пак ще цитирам – разтоварване на съдиите от несвойствената работа /Милен го каза/. Имаме конкретни предложения за това.
И още нещо искам да кажа. Преди време работихме по един проект на ОПАК, като една от темите беше за времеви стандарти. Колкото и да не я обичам тази дума ще обясня накратко какво представляваше това. /Не е същият проект по ОПАК, който беше представен днес/. Не за всеки отделен съдия и за всяко отделно действие, а процесът разделен на фази. Когато процесът е разделен на фази, например - от постъпване на исковата до първото съдебно заседание - се очертават проблемите в тази фаза и времето което е необходимо за тази фаза. Така целият процес придобива някакъв стандарт. Когато излезе извън този стандарт всички причини, поради които процесът излиза извън този стандарт, са видни. По този начин се вижда натовареността на съдията.
За коефициенти не говоря, защото това е въпрос на дискусия.
Но ми се струва, че трябва да бъде малко по-широко обсъдено, защото в България далеч не са такива настроенията.
И също така си позволявам да предложа, защото сме го обсъждали, ако на софийските съдилища кадровите проблеми могат да се решат по някакъв начин, ние сме съгласни малко да изчакаме, но това при тях е нечовешко.
И да се разделят проблемите на различни групи.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Това е отделна тема. В началото казахме, че ние в момента правим и ще го направим на базата на съществуващата статистика да прехвърлим щатове – незаети, а и заети, към по-натоварените.
БОРЯНА ДИМИТРОВА: Ние нямаме против. Това касае статистиката.

МИГЛЕНА ТЯНКОВА: Към момента имаме само количествените и това е статистиката години назад. Няма спор – в София са най-натоварените, свръх натоварените. Няма спор и за това, че те са с извънредна компетентност – има дела, които се гледат само в Софийски градски съд, другите съдилища не ги гледаме. Проблемите, които са в софийските съдилища не са проблем и на нас останалите – разберете го. И затова казваме: нека първо да видим как ще се решат проблемите в софийските. Там е най-големият проблем. 
И още нещо искам да кажа. Това, което каза Боряна за Европейската комисия, за ефективност на правосъдието, анализът, който е направен за натовареността през 2011 г. от предишния ВСС, то е стъпило точно на този критерий, който е заложен там, количественият. Има ли възможност на тази база ВСС да направи (примерно за следващата работна група) по органи на база новообразувани дела и решени дела в съответния орган? И то: решени дела, разделени на всички образувани за периода. Примерно за 2012 г.: общ брой решени към общ брой образувани по сто на база човекомесеци.
Тази статистика може да се направи според нас и не би отнела толкова много време.
Другото, което искам да кажа. Колега от Софийски районен съд да каже колко пъти в годината гледа едно ЧХ например? Не може да се постави наравно Софийският районен съд с който и да е друг районен съд в страната, защото няма обективната възможност., примерно районните съдии…
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Ама ние няма да ги съпоставяме.
МИГЛЕНА ТЯНКОВА: Да. Имам предвид да гледат ЧХ-то да речем десет пъти в годината или 8 пъти, защото няма и зали – нали - хайде да се замислим върху обективните причини, за разлика от другите.
Така че, когато се измерва този показател и се попълва анкетната карта колегите няма как да не го вземат предвид това. Аз мога да насроча ЧХ-то три пъти в годината. Другите районни съдилища могат да го…
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: …. и ще се получи средно статистически…
МИГЛЕНА ТЯНКОВА: Така. И давам един безумен пример: СГС примерно е с 40 дела за разглеждане към Софийски окръжен, който е 8,7. 
Ами, когато говорим за прерайонирането на съдебните райони какъв е проблемът!?
По същия начин стоят нещата – Административен съд София-град и София – област.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Разбирам. Това е обаче друг проблем, различен от темата, която разглеждаме за натовареността.
МИГЛЕНА ТЯНКОВА: Не е така. Всичко е взаимно свързано.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Знам, че е взаимно свързано, но в момента не можем да говорим за райониране, то е последна стъпка. Ако сега ще говорим за райониране значи да вземем молива и да започнем да чертаем.

ОТ ЗАЛАТА: Нека да вървим към предложението на г-жа Карагьозова.

КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Да, добре.

ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Нещата са взаимно свързани, както казахме. В момента, ако тръгнем да правим едно изследване на тази база, изследването няма да бъде осреднено, а ще бъде изкривено.
Какво имам предвид?
Ако изходим само от коефициентите на съотношение съдии:служители в различните съдилища, тръгнем от коефициент 1:1,6  съдия:служители и стигнем до 1:4 средно, да не говорим, че в момента в съдилищата някъде имаше коефициент 1:5. 
Погледнато през една друга гледна точка - колко по-малък е коефициентът на съотношението, повече време изисква всяка една дейност в съответния орган на съдебната власт. Когато един секретар влиза 5 пъти в седмицата в съдебно заседание той не може да изготви протоколите наврем Това води до едно забавяне на цялото разглеждане на делото и решаването му. Този пример със съдебния секретар е най-малкия пример, който може да се даде. Тук имам предвид цялата щатна численост и на служителите. Призовкарите – също има голямо забавяне. Докато преминем през сградния фонд, което не е маловажен, защото, ако няма достатъчно зали за заседания оттам нататък кабинетите на съдиите, които, доколкото знам някъде бяха по 4-5-ма, т.е. и да искаш не може да работиш в една такава обстановка. Всичко това води до едно забавяне. И реално дори да попълним някакви в момента анкетни таблици, то резултатът ще е изкривен.
От тази гледна точка може би паралелно с нашата група трябва да работи и отделна работна група към комисия „Съдебна администрация”, за да може тези проблеми да се решават паралелно, защото в момента ние градим нещо, без да сме поставили основите.
На практика, когато се въведат тези критерии, които в момента изработваме, те трябва да са при равни условия за всички съдилища, защото никакъв ефект няма да се постигне, ако това не го направим.
Освен това струва ми се, че прекалено много наблягаме на времевите измерения. На мен лично това, което слушам до момента ми заприлича като че ли сме в един шлосерски цех, където правим някакви…
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Колега, какви са вашите предложения в тази връзка?
ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Според мен по-скоро трябва да се наблегне върху качествения и количествения критерий, съотнесен към времевия, защото едва ли ще се намерят двама съдии, които за едно и също време да измерят едно дело.

МАРИЯ КУЗМАНОВА: Колеги, ние се обединихме относно това, че трябва най-напред да се изготвят анкети/въпросници. Дайте да помислим за съдържанието или пък същевременно тези работни групи, които ще бъдат съответно за районен, административен, окръжен и т.н. нагоре по йерархията, какво съдържание ще имат тези въпросници. По отношение на това съдържание аз считам, че удачно би било да бъде включен всеки един съдия, да каже кое е според него е най-стандартното дело, т.е. най-лекото дело. Да, ние за районен съд знаем, че най-лекото дело е издръжка. От там нататък за колко време той приключва тази издръжка и какви процесуални действия горе-долу той извършва. Да речем: колко време му отделя работата в съдебно заседание, ако страните дойдат; колко време отделя при призоваването; колко време съдебното заседание продължава; колко заседания гледа – нещо от този тип, да бъде за леко дело. По този начин и такова леко или несложно дело в съответната по-горна инстанция.
От там нататък ние искаме да знаем - мисля, че би било удачно да знаем – кое според съдиите пък е най-тежкото дело откъм правна и фактическа сложност, колко време е отделяно за него и времетраенето на различните процесуални действия.
Не забравяйте, че всички тези доклади – и испанския, и вторият проект по ОПАК на ВСС, те са отчитали натовареността в зависимост и с тази на съдебните служители. Радвам се, че чух мнение и в тази насока, защото все пак работата за съдията не е само да си напише делото, а всъщност зависи много да кажем от това как ще се изпълнят задълженията служителите. Ето, дайте да помислим върху това!
Както знаете – статистиката е съобразена със статистиката в ЕС. Така, че, ако тръгнем там към шифрите, трябва да се съобразим доколко можем да вкарваме нови шифри, след като такива няма като наблюдения, тъй като знаете, че тези годишни отчети се изпращат и на Европейската комисия.
Имаме и предложения от съдиите, специално виждам колегата Адамова, от някои съдии и то от председателя на Административен съд София-град, който даде един много интересен въпрос – защо никъде не се отразява фактът за необжалваемост на делото тогава, когато решението влиза в сила. Т.е. там, където са индексите, които се попълват ежедневно за качеството на работата на съдията, може би трябва да помислим и в тази насока.
Ако въпросникът е по-подробен всички тези предложение ще изкристализират. Така, че, да помислим, да се съсредоточим върху съдържанието на анкетите.

КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Да се ориентираме към решения. Г-жа Карагьозова много добре ги формулира: първо, второ, трето – решаваме ли ги?
ОТ ЗАЛАТА: Да.

ЛЮБЕН ХАДЖИИВАНОВ: Подкрепям трите точки, които предложи г-жа Карагьозова.
Не можем да избягаме от времевия критерий,тъй като скоро по чл. 2б от ЗОДОВ има предвидени обезщетения към съдилищата за неспазване на критерия "разглеждане на делото в разумен срок". ВКС вече има призовка по такова дело. Така, че, след като се стигне до финансови санкции за съдилищата от критерия "време" и от "разглеждане на делото в разумен срок" не може да избягаме.
От там – във формулярите, които ще попълнят всички съдии, искам да включим едно групиране на съдилищата още в началото – това, за което говори Южна България. Това са съдилища в апелативни центрове, съдилища в областни центрове - районни, окръжни апелативни. Тъй като статистически трябва да се сравняват сравними величини, съгласете се, че измерванията ще бъдат едни и данните за съдилищата в областни центрове, представете си картата на България, данните по натовареност ще са сходни в областните центрове в големите областни градове. Другите, 4-те по количествена натовареност данни – София, Пловдив, Варна, Бургас, Благоевград – ще излязат във високата натовареност .Така че коефициентите, които ще търпят прецизно измерване ще следват тази наша географска карта и групирането е неизбежно.
И трето. Струва ми се изключително времеемко абсолютно всички 1600 и колко магистрата в България да дадат тези формуляри и те да се обработят статистически и това да дава статистическа картина. Би могло да стане, разбира се.
Така че предложенията ми са да се включи и това разграничение по групи. Впоследствие да се определят кои от съдиите по съдилища участват в попълването на формулярите. Това, което каза Милен за опитните съдии и хората, чието мнение наистина тежи, аз го приемам.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Кой ще определи опитните съдии обаче?
ВЛАДИ ВЪЛКОВ: В тази норма не се вижда някаква граница, в която трябва да се свърши тази работа. Това е времето, което трябва да бъде гарантирано на съдията.
И още нещо. Понеже наистина има притеснения на тази тема, има много думи да се изговорят, възможно ли е ВСС да организира някакъв форум, на който да се поставят всичките проблеми и да можем да ги обсъждаме?

ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Госпожо Маркова, защо не вземете най-компетентно становище?

ЕКАТЕРИНА МАРКОВА: След като така любезно съм поканен, не мога да откажа. Благодаря!
Казвам се Ина Маркова, социолог, методолог, занимавам се основно с методи за набиране на данни, анализи. Участвала съм в най-различни изследвания с 20 000 извадки, с 30 000 извадки, с 120 000 души.
Много е добра идеята да бъде направено изчерпателно изследването – всичките съдии да могат да попълнят тези анкетни карти. Уверявам ви, че това е възможно. Още повече, че в случая не става въпрос за хора, които ще бъдат натоварени с това да правят интервю с въпросните статии. Това ще бъде с попълване, всеки ще може да се дисциплинира. Има изключително гъвкави и напълно безплатни форми анкетата да бъде направена в интернет, което не струва нито една стотинка. В Гугъл-докс може да се направи. Т.е. дори това ще спести време за обработката на резултатите, защото те стават автоматично. Така, че, ако стигнете до този вариант – той наистина е лесен за изпълнение и няма да имате никакъв проблем.
Това е моето мнение.

НАДЯ ПЕЛОВСКА: Моето мнение е, че действително трябва да се намери някаква норма за натовареност. Това, което ще започнем да го мерим – добре е. Но! Въпреки всичко, това, което казват Боряна, Милен и Веско не е лишено изобщо от основание. Трябва все пак де се тръгне от някъде. И може би наистина, ако ВСС – първата му и незабавна стъпка е да вземе досегашната статистика, да може някъде да прехвърли бройки. Дори, ако щете тогава пък това изследване ще стъпи върху по-нормална среда.
И другото нещо. Въпросът, на който категорично настоявам, трябва паралелно да се изследва нормата за натовареност на служителите. Защото: има съдилища, в които, вместо да се назначава допълнително магистрат, което е свързано и с по-големи разходи, може да се назначи един съдебен помощник или пък един квалифициран секретар или деловодител или там какъвто и да го наречем, който да кажем пише заповеди за изпълнение, пише разпорежданията за издаване на изпълнителен лист, естествено съдията ги преглежда. И по този начин вместо да се създава работно място за съдия, който след това да се окаже един добре платен безделник, ще бъде осигурено място за един квалифициран съдебен служител.
Иначе за всичко останал мнението ми е, че тази норма, която би се определила с този метод, би дала норма за натовареност на отделни съдилища, а не на индивидуалния съдия. Настина трябва да има една предварителна основа.

КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Предлагам да преминем към решения. Галя ги формулира.

ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Колеги, трябва да уточним какъв да бъде форматът на тази работна група, която да уточни съдържанието на анкетните карти или въпросници.

ИГНАТ КОЛЧЕВ: Винаги, когато сме говорили за такова нещо, съм имал едно предложение. Нека включим по възможност и един статистик в тази група, защото, като му обясним идеята той ще каже: "ОК, добре, искате тази информация, а какво ще правите с нея?". 
Имаме нужда от статистик, определено.

ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Г-жа Маркова току-що декларира съгласие да бъде включена в групата.

КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Нея ще я ползваме. Във ВСС също имаме статистик, който също ще ползваме.

ЕКАТЕРИНА МАРКОВА: Не толкова статистик, а по-скоро специалист методолог, който да се занимава с качеството на въпросника – дали са достоверни самите въпроси как се измерва. Така, че, включвам се с удоволствие.

ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Добре. Нека да има тогава от окръжно ниво, от районно ниво – да има групи от всичките нива, които да съобразяват. Нека да е на доброволен принцип.
И още нещо. След като изготвим тези въпросници или анкетни карти, дали ще помолим колегите доброволно да ги попълват или ще ги задължим?
ИГНАТ КОЛЧЕВ: Ако много императивно го поискаме от колегите има опасност в някои малки съдилища колегите да ги дадат на секретарите и да им кажат да го попълнят. Трябва да помислим – нека да е в известна форма императивно, но не чак толкова много.
ОТ ЗАЛАТА: Да, задължително.
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Съгласна съм. Ще формулираме много любезна покана, но почти задължителна, за да бъдат попълнени обективно данните.
…: Нека да има и от апелативно ниво.

/От цялата зала постъпват предложения с конкретни имена от различните нива съдилища./

ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Как технически ще се свържат колегите?
ОТ ЗАЛАТА: По имейли най-добре.
Трябва да има един координатор от ВСС, без значение кой.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Координатор, освен че на всеки един от нас може да се обаждате, но технически координатор ще бъде Красимира Василева, която е сътрудник на комисията. Запишете си имената и имейла й.
КРАСИМИРА ВАСИЛЕВА: Ще ви го пусна на всички.
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: Колеги, към тези имена, които определихме, много моля взаимно да си се зачертаете в списъка на участниците, за да знаете с кого да контактувате:
Аглика Адамова АдС София-град
Весела Павлова – АдС София-град
Владимир Вълков
Владимир Пензов
Екатерина Николова
Весислава Иванова
Лада Паунова
Игнат Колчев
Албена Бонева 
Любен Хаджииванов
Милен Славов
Милена Славкова

ИГНАТ КОЛЧЕВ: За да тръгне отнякъде работата, защото така, както оформихме групите няма да стане нищо, затова Краси по-добре да изпрати на всички един от съществуващите въпросници, които ни бяха показани, за да може всеки да дава предложения върху нещо готово.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Добре.
АЛБЕНА БОНЕВА: Колеги, предлагам всеки за своето ниво да си каже какво специфично може да се дооформи в тази анкета, защото за различните нива ще трябва да има може би малко специфика на въпросите.
И другото, което искам да попитам. Къде и кой ще събира информацията за актуализиране на статистическите шифри? Ако някой има готови идеи – да знаем към кого да ги адресираме.

ВЕСЕЛИН ХАДЖИЕВ: Една група дейности, които така или иначе съдиите вършат, останаха извън това, което се говори до момента. Участие на колеги в работни групи например по изготвяне на становища по законопроекти, участие в конкурси за избор на служители, в етичните комисии и т.н. – това е една нетипична дейност, която се работи от колегите и нея също трябва да я измерваме, съотносима към общата работа на съдиите.
….: Коригиращи коефициенти.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Това ще бъде отчитано. Стана дума за това нещо.
МАРИЯ КУЗМАНОВА: Колеги, считате ли, че е удачно, които правите въпросниците същевременно да направите и един анализ с помощта на преподавателката? Просто вашето мнение? На тези въпросници, които ще се получат от районно и т.н.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Нека да ги формулираме и след това ще ги пуснем.
….: По принцип идеята за резултата е важна и мисля, че можем да го обсъдим. Нека първо да получим резултатите.
НАДЯ ПЕЛОВСКА: В тези въпросници нека се включи и нетипична дейност на съдиите в смисъл – дори, ако щете за качване на съдебни актове в системата, защото в някои съдилища го прави секретар, в други – съдията. Защото това ще даде осредненост…
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Това няма да бъде забравено.
За шифрите – всички предложения, които ще правите, може да ги изпращате на Галя Карагьозова, защото тя е и в Комисията по статистиката и в нашата комисия. А ще има ли работна група? По-скоро не. Ще напишем на председателите на апелативните съдилища те да обобщят становища и да ни изпратят. Или? Как мислите? Да направим ли работна група – съвсем малка, за шифрите?
…..: За шифрите трябва да се включи някой, който малко или много разбира от математика.
……: Тези подгрупи – предлагам да имаме това, което каза Игнат, основната карта да се изпрати на отделните участници, ние да си дискутираме между наши колеги и да направим нашите предложения върху тази основа и въпросът ми е: технологично време да определим кога това ще стане; и необходимо ли е присъствено това да го дискутираме. И другият въпрос е кой ще обобщи тези резултати, защото те ще бъдат в общ спектър със съдържание?
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Струва ми се, че работната група трябва да излезе с едно предложение.
….: Но кой ще обобщи това нещо?
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Ще дадем координати на този, който ще обобщава.
Като свършим тази работа ще имаме среща на работната група, решаваме, обсъждаме.
….: Колеги, не забравяйте, че шифрите трябва да са готови за анкетата. Трябва да ги имаме шифрите, за да знаем по кои дела да даваме отговори по анкетата. Трябва да са актуализирани тези шифри. Това е даже по-спешното.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Предлагам да не правим работна група за шифрите. Да получим информацията от колегите.
….: Шифрите наистина не са актуализирани от много години. Има дела, които въобще не се гледат в районен съд….
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Да изпратим до всички съдии чрез апелативните председатели предложения за актуализация на шифрите и ние – ВСС, двете комисии – статистика и натовареност също ще имаме заседание, на което ще обсъдим и вашите предложения, и нашите забележки, и всъщност ние ще направим актуализацията. И това ще го направим до кога – до края на март?
ГАЛИНА КАРАГЬОЗОВА: На февруари.
ИГНАТ КОЛЧЕВ: Това, което ВСС веднъж го беше изпратил, което го имаше и в презентацията на Елка, което и в нашата презентация го има, за видовете дела – да го изпратим това на всички съдилища в България със срок: моля в срок до еди кога си по ваша преценка, ако има дела, които…
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: Това ни е идеята – да.
ИГНАТ КОЛЧЕВ: Изпращаме го; в рамките на две седмици получава се информацията, обобщава се, изпраща ни се на нас и започваме работа.
ЕКАТЕРИНА НИКОЛОВА: Колеги, има дела, на които е сменена подсъдността, а те стоят в районни нива и не могат да се четат в окръжно ниво. Така че наистина това е най-доброто предложение, което каза колегата Колчев.
ОТ ЗАЛАТА: Добре. Изпращаме до апелативните, получаваме обобщена информация, актуализираме и изпращаме.
КАЛИН КАЛПАКЧИЕВ: За съдебните служители? Нашата комисия няма правомощие да се занимава с въпроси за тях.
Добре.
Да приемем, че сме взели решения.
До края на февруари – за шифрите.
За анкетните карти до 31 март.

Дискусията на Подгрупа "Съдии" приключи в 13.00 ч.

Секретар-протоколист: Емилия Петкова,
технически сътрудник на Комисия по анализ и отчитане степента на натовареност на органите на съдебната власт на ВСС